# П╕сляслово до книги "Радивил╕в"

Владимир Иванович Ящук

Насамперед поста╓ запитання: а кому це потр╕бно? Випущена невеликим тиражем книжка роз╕йшлася в б╕бл╕отеки, школи району, можливо, хтось нею ╕ ц╕кавиться, але простежити це важко. Зате про ╕нтернет╕вськ╕ вар╕анти досл╕джень з ╕стор╕╖ Радивилова ╕ Волин╕, завдяки л╕чильникам, встановленим на сайтах, достеменно знаю: ╖х проглянули тисяч╕ людей. Знайом╕ ╕ малознайом╕ юнаки та д╕вчата п╕дходили й казали, що мо╖ напрацювання допомогли ╖м у написанн╕ студентських роб╕т. При╓мно чути. А хтось нав╕ть запитав: де можна знайти докладн╕шу ╕нформац╕ю про мене? Нав╕що? Виявля╓ться, згодиться все для тих же студентських в╕дроб╕тк╕в. Ну, якщо ╕ це здатне пол╕пшити оц╕нку - будь ласка...


Народився я 1 грудня 1951 року в сел╕ Надчиц╕ (Млин╕вського району на Р╕вненщин╕), точн╕ше - на хут╕рц╕ поблизу села Мальоване, який належав до Надчиць ╕ де батьки тимчасово квартирували. Уже будучи старшокласником, я побував на тому об╕йст╕ при розгалуженн╕ дор╕г з села Мальоване до Надчиць ╕ Новоукра╖нки, побачив д╕м на пагорбку, довол╕ просторий, у якому зробив перш╕ кроки.


Батьки - з числа виселених польською владою у примусовому порядку з заселеного укра╖нцями П╕дляшшя. Недовго жили на Микола╖вщин╕, у будинку, зв╕дки влада в╕дправила на спецпоселення н╕мецьку с╕м"ю, затим вир╕шили перебратися на Волинь, ближче до р╕дних м╕сць, з над╕╓ю, що, може, колись вдасться повернутися ╕ на батьк╕вщину. Батько, ╤ван ╤ванович (1914 - 1973), походив ╕з села В╕льх╕вка Володавського пов╕ту (нин╕ територ╕я Польщ╕), ╕з заможно╖ селянсько╖ родини. Хл╕боробами були ╕ батьк╕в батько ╤ван та батькова мати ╢вдок╕я (Гебська), ╕ д╕д по батьков╕ ╤ван, ╕ прад╕д, а м╕й прапрад╕д Лавр╕н Ящук. Мати, Олександра Васил╕вна (1924 - 1998), народилася в сел╕ З╕ньки того ж пов╕ту, рано залишилася без батьк╕в (батько Василь Антонович Кособуцький помер у 1930-му, мавши 35 л╕т, мати Олександра ╤ван╕вна ╕з роду Стельмах╕в - у 1932-му в 40-р╕чному в╕ц╕), тому родичами була видана зам╕ж 16-л╕тньою. Як сирота залишилася мама неписьменною.


М╕й батько багато читав, працював бухгалтером ╕ сторожем у колгосп╕, роб╕тником на ремонт╕ шлях╕в, буд╕вельником-теслею, кочегаром у будинку культури ╕ в школ╕, мати доглядала сво╖х д╕тей, була роб╕тницею на промкомб╕нат╕. Я виростав у м. Ковел╕, селах Брище на Волин╕ (тут 1955 року народилася моя сестра), Бронники б╕ля Р╕вного. Брище - це перш╕ дитяч╕ враження: хата при дороз╕, мо╖ самост╕йн╕ прогулянки полем до намету, в якому ночував батько, сторожуючи колгоспний урожай, врешт╕ - досв╕тн╕й ви╖зд ╕з ус╕м пожитком. Дорога на узл╕сс╕ була грузька, вантажна машина забуксувала, ╕ батько п╕шов у поле, де працював трактор, - просити витягнути.


У Бронниках жили в будиночку дорожного роб╕тника при самому автошляху Р╕вне - Луцьк, ╕ одного разу у в╕йськов╕й автоколон╕ вод╕й, не справившись з керуванням, вр╕зався сво╖м вантажним автомоб╕лем у р╕г дому, саме в тому кутку спав я, чотирир╕чний, але дивом не постраждав.


У перший клас в 1958 роц╕ п╕шов до середньо╖ школи ╧2 в селищ╕ Клевань, де саме тод╕ вивершили новий навчальний корпус. До семи рок╕в мен╕ не вистачало трьох м╕сяц╕в, до школи ще не брали, але оск╕льки дуже хот╕в навчатися, батьки впросили директора, аби я трохи походив ╕з д╕тьми, "доки не набридне". М╕ж тим мен╕, за розпов╕дями мами, все не набридало, я щоранку бадьоро збирався на уроки, тому довелося таки оформляти на мене вс╕ в╕дпов╕дн╕ папери. Тим паче, що до школи було дуже близько, хвилин п"ять ходьби стежкою через селянськ╕ картоплища. Жили ми у новозведен╕й врем"янц╕. За домом починалися колгоспн╕ поля, городи. Випасати корову доводилося вести аж до автодороги на Р╕вне, б╕льш як за к╕лометр, до Старо╖ Пошти, де колись, ще за царизму, ╕ справд╕ була поштова станц╕я для перепрягання коней. А поки худоба скубала траву, ми, хлопчаки, рвали вишн╕, черешн╕, шовковицю у придорожн╕й посадц╕, майстрували свистки ╕ соп╕лки з липових г╕лок, слухали "байки" старших пастух╕в - з пережитого в роки в╕йни.


Як наймолодшому в клас╕ мен╕ часто перепадало в╕д хлопц╕в - за ╖хн╕ми м╕рками я був "малий Мирон", як мене прозвали за ╕менем одного з л╕тературних геро╖в, згадуваних у шк╕льн╕й програм╕. У старших класах потоваришував ╕з хлопцями, як╕ вже могли й захистити. Мр╕йник за натурою, почав складати в╕рш╕, б╕льше уваги звертав у книжках на нов╕ або мало в╕дом╕ мен╕ слова, деяк╕ виписував. Як результат, почали краще вдаватися учн╕вськ╕ твори, нав╕ть був нагороджений томиком Миколи Островського за перемогу в черговому шк╕льному конкурс╕.


У 1968 роц╕ зак╕нчив школу майже на "в╕дм╕нно", лише з двома четв╕рками, але передбачено╖ на под╕бн╕ випадки ср╕бно╖ медал╕ не отримав - через те, що мав поточну дв╕йку, поставлену колись у журнал роздратованим учителем ф╕зики. Буваючи на новому кладовищ╕ в Клеван╕-2, де похован╕ моя мама ╕ сестра Мар╕я Сохан (1955 - 2002)(могила батька - на старому цвинтар╕), п╕дходжу ╕ до надгробка свого колишнього вчителя, який, не проявивши до мене поблажливост╕, мимовол╕ спонукав мене до б╕льшо╖ наполегливост╕ в самоосв╕т╕. ╤, виходить, таким чином н╕би допом╕г у мо╓му самоутвердженн╕.


В╕рячи в сво╖ математичн╕ зд╕бност╕ (адже неодноразово брав участь у районних ол╕мп╕адах), спробував поступити на ф╕змат Р╕вненського пед╕нституту, однак на першому ж екзамен╕ ╕з складними завданнями не впорався. Це не надто мене засмутило, бо вже задумав стати якщо не письменником, то журнал╕стом чи бодай ф╕лологом. П╕шов працювати листоношею на Р╕вненський поштамт - привабила перспектива трудитися в обласному центр╕, де мав на мет╕ до наступного вступу готуватися на в╕дпов╕дних платних курсах. Далеко не останню роль в╕д╕грало й те, що тут новоприйнятим об╕цяли безплатний одяг та взуття, а виростав я все-таки в с╕м"╖ малозабезпечен╕й.


З важкою поштовою сумкою на плеч╕ дв╕ч╕ на день ╕з центру Р╕вного ╖хав автобусом до Бас╕вкутського озера, де починалася моя д╕льниця з обслуговування прим╕ського села Новий Дв╕р. Газет ╕ журнал╕в люди передплачували багато, до того ж необх╕дно було розносити пенс╕ю. За мо╓ю намовою на сус╕дню д╕льницю влаштувався поштарем м╕й недавн╕й однокласник Микола. П╕сля роботи ходили на курси. Додому в Клевань мен╕ ╕нод╕ випадало потрапляти далеко за п╕вн╕ч, дв╕ години сну - ╕ знову треба квапитися на прим╕ський по╖зд. Через недосипання, бувало, оч╕ несамох╕ть заплющувалися, щойно прихилявся до ст╕нки вагона, тож, ╖дучи додому, прогавлював свою зупинку, в╕дтак мусив д╕ставатися п╕шки з сус╕дньо╖ - в сел╕ Новостав╕, а це п"ять к╕лометр╕в уздовж кол╕й, та ще й л╕сом. У н╕чному пасажирському по╖зд╕ п╕сля проспаного Клеваня наступною станц╕╓ю були К╕верц╕, так що на зворотному шляху лише встигав заб╕гти додому сказати батькам, що з╕ мною все гаразд, ╕ посп╕шав на наступний по╖зд, як-не-як, потр╕бно було встигнути до початку роботи на поштамт╕.


Про сво╖х колег писав зам╕тки в обласн╕ газети, в╕дв╕дував обласне л╕тоб"╓днання, де познайомився з байкарем Петром Красюком та ╕ншими л╕тераторами. Залишили сл╕д сп╕лкування з поетом ╕ журнал╕стом Василем Басарабою, в╕н в╕дкрив для мене улюбленого нин╕ Василя Симоненка. Одного разу моя зарисовка про листоношу перемогла в конкурс╕ молод╕жно╖ газети, за що та на сво╖х шпальтах об╕цяла направлення на факультет журнал╕стики ун╕верситету. Але направленням я не скористався, бо вже твердо вир╕шив вступати на ф╕лолог╕чний факультет усе того ж пед╕нституту. ╤ пройшов за конкурсом - без будь-яких "блат╕в".


В ╕нститут╕ був пом╕чений у р╕зноман╕тних громадських заходах, брав участь у випуску загальновуз╕всько╖ ст╕нно╖ газети (вона друкувалася на машинц╕, стор╕нки, в обрамленн╕ малюнк╕в та фотозн╕мк╕в, нал╕плювалися мало не на десяток великих, скле╓них м╕ж собою аркуш╕в креслярського паперу), редагував ст╕нгазету свого факультету, багато дали мен╕ зас╕дання вуз╕всько╖ л╕тстуд╕╖, якою керував викладач давньо╖ укра╖нсько╖ л╕тератури ╕ поет Микола Олександрович Кузьменко. Ми ╖здили в Дермань, виступали з читанням сво╖х твор╕в у Степан╕, школах Р╕вного, друкувалися в обласних газетах. З нашо╖ когорти л╕тстуд╕йц╕в стали авторами книг ╕ членами Сп╕лки письменник╕в Петро Велесик, Борис Боровець, Микола Пшеничний, Любов Пшенична, Микола Тимчак, Василь Лящук та ╕нш╕. Залучали мене ╕ до науково-досл╕дницько╖ роботи, виступав на студентських конференц╕ях. Пом╕тний сл╕д у мо╖й пам"ят╕ сво╖ми лекц╕ями ╕ практичним заняттями залишили викладач╕ професор Макар Павлович ╤вченко, Петро Якимович Лещенко, ╤ван ╤ванович Шанюк, Стратон Степанович Максимчук, Ярослав Остапович Пура, Каленик Федорович Шульжук, Людмила Семен╕вна Бондаренко... Вряди-годи згаду╓ться л╕тня д╕алектолог╕чна практика в Костоп╕льський район 1970 року. Живучи в сел╕ Яполоть у старо╖ ж╕нки, записував у селян легенди та перекази, причому в╕дтворював ╖х живою народною мовою, ц╕кавився м╕сцевими назвами речей побуту, елемент╕в буд╕вель тощо. Можливо, саме тод╕ й зажевр╕ла в мо╖й душ╕ ╕скра кра╓знавчого пошуку.


У 1971 роц╕ педагог╕чна практика завела в п╕онерський таб╕р у сел╕ Деражному, де познайомився ╕ багато вин╕с для себе у бес╕дах про л╕тературну творч╕сть з ц╕кавим поетом Ростиславом Зассом, шк╕льним б╕бл╕отекарем. Згодом в╕н випустив к╕лька зб╕рок в╕рш╕в. Драматичним видався 1972 р╕к - наш студентський трудовий заг╕н збирав урожай городини ╕ фрукт╕в у кримському сел╕ Зар╕чному б╕ля Джанкоя, ╕ одного сонячного дня на тутешньому ставку раптово втонув наш товариш Михайло, на очах у багатьох ровесник╕в. В╕н просто, пливучи, п╕рнув углиб ╕ не виринув. Як встановили медики, т╕ло спарал╕зував корч, хлопець помер в╕д серцевого нападу ╕ в╕дразу п╕шов на дно. Мен╕ вперше довелося так моторошно з╕ткнутися з╕ смертю, у трупарн╕ одягав на пок╕йного костюм... Як бува╓ у таких випадках, почали шукати винних. Командир загону, викладач ф╕звиховання, опинилася в л╕карн╕. Мене, як ком╕сара цього загону, мало не виключили з вузу, принаймн╕ таке рекомендац╕йне р╕шення прийняв Кримський обком комсомолу. Однак у Р╕вному йому не дали просування.


Пед╕нститут я зак╕нчив 1973 року, в основному з в╕дм╕нними оц╕нками. Тод╕ ж був зарахований у штат дубровицько╖ районно╖ газети "Пол╕ський маяк" на посаду старшого л╕тературного прац╕вника. Затим зав╕дував в╕дд╕лом с╕льського господарства, освоюючи зовс╕м нову для себе тематику. Спершу нав╕ть розмова з дояркою неабияк мене зн╕чувала, адже в╕дпов╕дною терм╕нолог╕чною лексикою волод╕в слабо. Розрадою ставала п╕дготовка до друку доб╕рок твор╕в м╕сцевих початкуючих поет╕в, у цьому я почувався впевнен╕ше.


У 1976 роц╕ одружився з дубровичанкою Оленою Б╕лан, товарознавцем м╕жрайонно╖ бази споживчо╖ кооперац╕╖. Цього ж року був переведений на посаду в╕дпов╕дального секретаря в районну газету м.Червоноарм╕йська (нин╕ Радивил╕в), з перспективою отримати квартиру. Було надане й тимчасове житло, до введення в експлуатац╕ю першо╖ в м╕стечку п"ятиповерх╕вки. У цьому дом╕ через р╕к ╕ вселився в двок╕мнатну квартиру. А ще через р╕к, коли вичерпалися вс╕ можливост╕ надання в╕дстрочок в╕д служби, був призваний в арм╕ю, за п╕вм╕сяця до сповнення мен╕ "непризовних" 27 рок╕в. Так що 1979 року дочка Наталя народилася, коли я вже марширував плацом п╕дмосковно╖ ракетно╖ бази в╕йськ протипов╕тряно╖ оборони. Однак навички газетярства ╕ тут знадобилися. Мо╖ дописи почали з"являтися на стор╕нках газети в╕йськового округу. А в травн╕, з нагоди Дня преси, за погодженням з командуванням в╕йськово╖ частини був достроково в╕дзначений короткотерм╕новою в╕дпусткою додому. По╖хав у Дубровицю, де в сво╓╖ матер╕ перебувала дружина з дочкою. Непросто пот╕м було пережити розлуку тривал╕стю ще мало не р╕к. Сувор╕ арм╕йськ╕ будн╕ скрашувало щоденне листування, дружина регулярно надсилала номери укра╖нського л╕тературного журналу "Всесв╕т", ╕ це допомагало мен╕ зберегти журнал╕стське чуття слова.


З травня 1980 року я знову поринув у випуск районки, в творчий процес. Наприк╕нц╕ 1984 року став заступником редактора газети. У 1993 - 2000 роках одночасно працював у редколег╕╖ з випуску сер╕╖ книг "Реаб╕л╕тован╕ ╕стор╕╓ю" при обласн╕й орган╕зац╕╖ Нац╕онально╖ сп╕лки письменник╕в Укра╖ни п╕д кер╕вництвом чудово╖ людини ╢вгена Шморгуна. Для збирання матер╕ал╕в та вивчення факт╕в ви╖здив у в╕дрядження в Млин╕в, Дубно, Острог. Житт╓в╕ обставини ╕ р╕зноман╕тн╕ по╖здки збагатили уявленнями ╕ про Б╕лорусь, Литву, побував у Словаччин╕, Югослав╕╖. Це п╕дказувало й нов╕ теми для в╕рш╕в, статей.


Як журнал╕ст сп╕впрацюю з обласними друкованими та всеукра╖нськими ╤нтернет-виданнями. Автор книги кра╓знавчих матер╕ал╕в "Радивил╕в" (2004), численних публ╕кац╕й на кра╓знавчу тематику у зб╕рниках, альманахах, газетах. Багато чого з минулого Радивилова вдалося в╕дкрити вперше - а починалося все ╕з замовлень р╕дк╕сних книг ╕з б╕бл╕отек Москви, Лен╕нграда, Ки╓ва за б╕бл╕отечним абонементом, який тод╕ ╕снував, ╕з роботи в арх╕вах, опрацювання ксерокоп╕й р╕дк╕сних публ╕кац╕й, що ╖х на мо╓ прохання надсилали приятел╕, знайом╕. Про Бальзака матер╕али, як╕ мали в╕дношення до Радивилова, наприклад, над╕йшли з Парижа в╕д пана Дмитра Екчинського.


Опубл╕кован╕ мною кра╓знавч╕ матер╕али, тим паче п╕сля появи ╖х на мо╖х персональних сайтах в ╤нтернет╕, не раз ставали в нагод╕ студентам, старшокласникам, про що вони сам╕ не один раз казали. З поетичними творами публ╕куюся в газетах, журнал╕ "Погорина" (Р╕вне), колективних зб╕рках. В ╤нтернет╕ можна знайти к╕лька мо╖х зб╕рник╕в, зокрема, й чимало пересп╕в╕в з Омара Хайяма. Упродовж десяти рок╕в в╕в л╕тературну студ╕ю в Радивил╕вському загальноосв╕тньому л╕це╖, опубл╕ковано тиражем у 100 прим╕рник╕в 9 альманах╕в учн╕всько╖ творчост╕ (2002 - 2010 роки), у яких дебютували близько п╕втори сотн╕ юних поет╕в та проза╖к╕в. Вони представляли сво╖ твори й на стор╕нках районно╖ преси, в колективних зб╕рках. Як почесний член Нац╕онально╖ сп╕лки кра╓знавц╕в Укра╖ни викладав кра╓знавство в згаданому навчальному заклад╕. Маю вчительську квал╕ф╕кац╕ю "спец╕ал╕ст вищо╖ категор╕╖". Лауреат рег╕онально╖ кра╓знавчо╖ прем╕╖ "За в╕дродження Волин╕". Член Нац╕онально╖ сп╕лки журнал╕ст╕в Укра╖ни. Захоплююся фотограф╕╓ю, б╕льше десятка тематичних альбом╕в опубл╕ковано в ╤нтернет╕. Зокрема, м╕й альбом "Личак╕вський цвинтар: випадковий погляд" майже ╕з 300 зн╕мками 2008 ╕ 2009 рок╕в уже переглянули понад 60 тисяч в╕дв╕дувач╕в сайту. ╢ цикли зн╕мк╕в про Поча╖вську лавру, Нац╕ональний запов╕дник "Поле Берестецько╖ битви", ц╕кав╕ сво╖ми пам"ятками старовини Дубно, Броди, Кременець, П╕дг╕рц╕, П╕дкам╕нь, Клевань. Захоплююся також web-програмуванням. Веду сво╖ блоги.

2010 р.