# лекции по размещению природных ресурсов

Владимир Васильевич Сиротенко

Удивительно, за пять лет , как я не читаю эти лекции, они так и не устарели

Лекц╕я 1.


Предмет, методолог╕я та завдання курсу. Законом╕рност╕, передумови та принципи РПС

План

1. Характеристика основних понять РПС.

2. Методи РПС

3. Сп╕вв╕дношення понять закон та законом╕рн╕сть. Характеристика основних законом╕рностей РПС

4. Характеристика основних принцип╕в РПС

1. Характеристика основних понять РПС.

Об'╓кт вивчення. Розм╕щення продуктивних сил (РПС) - галузь економ╕чно§ науки, що вивча╓ специф╕чн╕, просторов╕ аспекти вияву економ╕чних закон╕в. Об'╓ктом вивчення ╓ продуктивн╕ сили, а предметом науки - §х територ╕альний стан ╕ розвиток.

Продуктивн╕ сили мають не лише територ╕альний аспект розвитку, - в такому раз╕ вони вивчаються ╕ншими науками. Якщо, наприклад, вони розглядаються у зв'язку з виробничими стосунками, то стають об'╓ктом вивчення загально§ економ╕чно§ теор╕§ (пол╕теконом╕§). Натом╕сть економ╕чна ╕стор╕я (╕стор╕я народного господарства) вивча╓ розвиток продуктивних сил у час╕. У зв'язку з тим, що продуктивн╕ сили ╕снують одночасно н╕би у к╕лькох "вим╕рах", закони, як╕ впливають на §хн╕й стан ╕ розвиток, виявляються по-р╕зному. Територ╕альну модиф╕кац╕ю економ╕чних закон╕в можна розглядати як законом╕рност╕ розм╕щення продуктивних сил. Так, закон економ╕§ часу виявля╓ться як законом╕рн╕сть ефективност╕ розм╕щення виробництва; закон под╕лу прац╕ як законом╕рн╕сть територ╕ального под╕лу прац╕; закон концентрац╕§ виробництва - як законом╕рн╕сть територ╕ально§ концентрац╕§ виробництва тощо. Про закони й законом╕рност╕ докладн╕ше йтиметься в наступному п╕дрозд╕л╕ цього розд╕лу.

Продуктивн╕ сили - це система суб'╓ктивних (людина) ╕ речових (засоби виробництва) елемент╕в, що виражають активне ставлення людей до природи. У процес╕ прац╕ освоюються природн╕ ресурси, в╕дтворюються умови ╕снування людей, в╕дбува╓ться соц╕альний розвиток.

Продуктивн╕ сили - це сукупн╕сть трудових ресурс╕в ╕ засоб╕в виробництва. У свою чергу, предмети прац╕ включають природн╕ ресурси - вуг╕лля, руду й сировинн╕ матер╕али (сировину), як-от бавовник, зерно, пластмаси, цебто матер╕али, п╕ддан╕ як╕йсь обробц╕. До поняття засоб╕в виробництва зараховуються машини й устаткування, буд╕вля й споруди, засоби транспорту й зв'язку, а також земля, бо цей природний ресурс ма╓ сво§ виразн╕ особливост╕. Головним складовим продуктивних сил ╓ праця. Робоча сила характеризу╓ться к╕льк╕стю (чисельн╕сть прац╕вник╕в) ╕ як╕стю (статево-в╕ковий склад, р╕вень квал╕ф╕кац╕§, р╕вень осв╕ти, традиц╕§ та навички). Роль прац╕ як складово§ частини зроста╓ з розвитком продуктивних сил: п╕двищуються вимоги до якост╕ трудових ресурс╕в.

Природн╕ ресурси - це т╕ла ╕ сили природи, сусп╕льна користь яких зм╕ню╓ться у процес╕ трудово§ д╕яльност╕ людини. Вони використовуються як засоби прац╕ (земля), джерела енерг╕§, сировини й матер╕ал╕в, а також безпосередньо як предмети споживання (питна вода, дик╕ ягоди, гриби тощо).

Науково-техн╕чний прогрес перетворив науку на безпосередню продуктивну силу. Сучасне велике виробництво неможливе без фундаментальних наукових досл╕джень, без пост╕йних чималих кап╕таловкладень у розвиток науки. Однак наука - особливий ресурс: §§ просторова ф╕ксац╕я ускладнена, хоча, звичайно, можна позначити на карт╕ зосередження науково-досл╕дних центр╕в. Вплив науки виявля╓ться у результат╕ прац╕, у зм╕нах технолог╕§ та орган╕зац╕§ виробництва, що в╕дбива╓ться й на територ╕альному аспект╕ (поява нових виробництв, зм╕на територ╕альних виробничих зв'язк╕в, концентрац╕я й деконцентрац╕я виробництва тощо).

Сполучення прац╕ предметами й засобами прац╕ утворю╓ процес виробництва. Тому сфера виробництва також ╓ об'╓ктом вивчення науки "Розм╕щення продуктивних сил", - йдеться передус╕м про матер╕альне виробництво (промислов╕сть, с╕льське господарство, транспорт).

Розм╕щення продуктивних сил - це §х просторова ф╕ксац╕я разом з процесом §хнього розвитку в простор╕. Можна зробити "моментальний зн╕мок" об'╓кт╕в народного господарства й позначити §х на карт╕, проте сл╕д пам'ятати, що продуктивн╕ сили перебувають у пост╕йн╕й динам╕ц╕. Так само, як, за висловом Геракл╕та, "не можна дв╕ч╕ ув╕йти до одн╕╓§ й т╕╓§ ж р╕чки", не можна й продуктивн╕ сили хоча б через добу побачити у тому ж стан╕ в простор╕ (якщо врахувати глобальний характер процесу).

╢ к╕лька визначень поняття "розм╕щення продуктивних сил". Одне з найвдал╕ших, на нашу думку, належить Е. Ала╓ву: "Розм╕щення продуктивних сил - динам╕чний стан, що характеризу╓ под╕л продуктивних сил на територ╕§ зг╕дно з природними, соц╕альними та економ╕чними умовами окремих рег╕он╕в ╕ визнача╓ться особливостями територ╕ального под╕лу прац╕, властивими дан╕й соц╕ально-економ╕чн╕й систем╕".

Терм╕н "розм╕щення продуктивних сил" може вживатись у к╕лькох значеннях: як конкретний ("ф╕ксований") стан под╕лу на територ╕§ народногосподарських об'╓кт╕в ╕ населення; як форма орган╕зац╕§ продуктивних сил; як процес зсув╕в у розм╕щенн╕ продуктивних сил на певн╕й територ╕§; як один з напрям╕в економ╕чно§ пол╕тики уряду. Ц╕ визначення в╕дбивають зм╕ст поняття: ус╕ вони конкретн╕, але характеризують лише один його б╕к. Отже, РПС - це ╕ стан, ╕ процес, ╕ форма орган╕зац╕§, ╕ пол╕тика. У нашому курс╕ ц╕ поняття трактуються або в §хн╕й сукупност╕, або окремо, - залежно в╕д конкретного анал╕зу розм╕щення продуктивних сил.

Розм╕щення продуктивних сил - це насл╕док сусп╕льного под╕лу прац╕ в територ╕альн╕й форм╕. Територ╕альний под╕л прац╕ можна уявити як процес виробничо§ спец╕ал╕зац╕§ ре╜╕он╕в та посилення м╕жре╜╕онально§ кооперац╕§, обм╕ну спец╕ал╕зованою продукц╕╓ю та послугами. При под╕л╕ прац╕ виника╓ дво╓дина система господарства, що характеризу╓ться галузевими й територ╕альними аспектами й форму╓ народногосподарський комплекс. Для розм╕щення продуктивних сил чи не найб╕льше значення ма╓ законом╕рн╕сть територ╕ального под╕лу прац╕.

З'ясувавши поняття "розм╕щення продуктивних сил", ми зможемо братися за визначення конкретних структурних блок╕в та об'╓кт╕в, як╕ вивча╓ наука. З╕ зм╕сту поняття продуктивних сил виплава╓, що РПС об╕йма╓ вивчення трьох великих блок╕в: розм╕щення населення й трудових ресурс╕в, розм╕щення природних ресурс╕в, розм╕щення виробництва й невиробничо§ сфери. Власне, до третього блоку зараховуються ус╕ об'╓кти й галуз╕ народного господарства. Вони, в╕дпов╕дно, под╕ляються на: розм╕щення промисловост╕, с╕льського господарства, транспорту, сфери обслуговування тощо.

Наука про розм╕щення продуктивних сил вивча╓ територ╕альну орган╕зац╕ю виробництва, яка об╕йма╓ не просто розташування виробництва, але й елемент управл╕ння. Територ╕альна орган╕зац╕я як пол╕тика найяскрав╕ше виявля╓ться у кра§нах з державною монопол╕╓ю в народному господарств╕ та з жорстким плануванням (наприклад, Китай). Вона ╕сну╓ ╕ в розвинутих кра§нах, проте реал╕зу╓ться там по-╕ншому. Територ╕альна орган╕зац╕я виробництва означа╓ зд╕йснення певно§ структурно§ пол╕тики, комплексу економ╕чних заход╕в, скерованих на перебудову РПС.

До поняття РПС близьке поняття ре╜╕онально§ економ╕ки. РПС ╕ ре╜╕ональна економ╕ка також мають сп╕льний об'╓кт вивчення, проте, безсумн╕вно, наука про РПС - ширше поняття, бо вона не обмежу╓ться ре╜╕ональним р╕внем ╕ вивча╓ законом╕рност╕ розташування як у рамках ре╜╕ону, так ╕ в м╕жре╜╕ональному й глобальному масштабах.

На п╕дстав╕ викладеного можна остаточно сформулювати предмет вивчення РПС. Наука про РПС вивча╓ як загальн╕ законом╕рност╕ розташування продуктивних сил, так ╕ §хн╕й конкретний прояв у галузевому й територ╕альному аспектах на ре╜╕ональному й м╕жре╜╕ональному р╕внях. Вона вивча╓ економ╕чну результативн╕сть територ╕ально§ орган╕зац╕§ виробництва для об╜рунтування ефективно§ ре╜╕онально§ пол╕тики.

2. Методи РПС

Методолог╕я науки. Питання про засади розм╕щення продуктивних сил належить до най╕стотн╕ших у науц╕ про РПС. Власне, йдеться про виокремлення найголовн╕шо§ обставини, яка зумовлю╓ саме таке, а не ╕нше територ╕альне розташування об'╓кт╕в народного господарства.

Серед багатьох наукових прямувань, що анал╕зують цю проблему, можна вид╕лити к╕лька найпоширен╕ших. Одним з них ╓ "географ╕чний детерм╕н╕зм", кор╕ння якого сяга╓ ще давн╕х грек╕в (Г╕ппократ, Страбон); згодом видатними представниками цього вчення стали Монтеск'╓, Е. Реклю, Гантингтон, Ратцель. Серед приб╕чник╕в географ╕чного детерм╕н╕зму були також рос╕йськ╕ ╕сторики С. Соловйов, В. Ключевський, укра§нського роду географ Л. Мечников. Сутн╕сть географ╕чного детерм╕н╕зму поляга╓ у тому, що визначальною силою у розвитку людства (включно з розм╕щенням продуктивних сил) оголошу╓ться природне середовище й географ╕чне розташування т╕╓§ чи ╕ншо§ кра§ни або рег╕ону. На думку детерм╕н╕ст╕в, саме природн╕ умови формують структуру й розм╕щення виробництва ╕ нав╕ть визначають плин ╕стор╕§ та спос╕б життя народ╕в. Соц╕альн╕ процеси, таким чином, в╕д╕грають другорядну роль.

До цього вчення близько сто§ть "енвайронментал╕зм" - теч╕я, що виникла у США (англ. environment - оточення, середовище). Енвайронментал╕сти (Е. Симпл, Р. См╕т, Г. Тейлор) твердять, буц╕мто м╕жнародний под╕л прац╕ визнача╓ться в╕дм╕нностями у природному середовищ╕. Серед них особливою популярн╕стю т╕шиться теор╕я "кл╕матичних оптимум╕в" Е. Гантингтона, за якою найсприятлив╕ш╕ умови для розвитку виробництва мають кра§ни, розташован╕ в пом╕рному пояс╕.

У XIX ст. вже безпосередньо розробляються теор╕§ розм╕щення виробництв, що §хн╕ми засновниками були ╤. Тюнен, А. Вебер, у XX ст. - А. Гетнер, А. Леш, В. Кристалер. Ц╕ теор╕§ спирались на визначальну роль прибутку за умов ринкового господарства. Деяк╕ з цих теор╕й докладн╕ше розглянуто в розд╕л╕ 5.

Марксистська теор╕я розвитку й розм╕щення продуктивних сил виходила з настанови про те, що вони передус╕м зумовлен╕ способом виробництва ╕ §хня територ╕альна орган╕зац╕я ╕стотно залежить в╕д соц╕ального ладу. Марксисти гадали, буц╕мто кожному ладу притаманн╕ власн╕ економ╕чн╕ закони й законом╕рност╕, хоча д╕я загальних закон╕в тим часом не заперечу╓ться. У соц╕ал╕стичних кра§нах такий висновок призводив до жорсткого планування, що стосувалось ╕ розташування виробництва. Ця практика мала позитивн╕ й негативн╕ насл╕дки. У 20-50-х рр. нашого стор╕ччя, коли в б╕льшост╕ кра§н економ╕чний потенц╕ал прирощувався екстенсивно, коштом к╕лькост╕ споруджених об'╓кт╕в народного господарства, п╕дпорядкування жорсткому централ╕зованому плануванню давало змогу зосередити ресурси у найсприятлив╕ших (з урахуванням п╕знаних законом╕рностей) ре╜╕онах ╕ центрах. У добу НТР пол╕тика централ╕зованого управл╕ння економ╕кою, брак ринку почали не╜ативн╕ше впливати на розвиток кра§н табору соц╕ал╕зму. З'ясувалося, що з центру не завжди можна визначити кращий вар╕ант розм╕щення продуктивних сил. Завеликого значення надавалося специф╕чним законом╕рностям (так званим економ╕чним законам соц╕ал╕зму) й нехтувалися загальн╕ закони й законом╕рност╕ на догоду пан╕вн╕й пол╕тичн╕й ╕деолог╕§.

Тепер почина╓ переважати погляд, що економ╕чн╕ закони й законом╕рност╕ мають загальний характер, т╕льки-но проявляються вони неоднаково в кра§нах з р╕зною соц╕ально-пол╕тичною побудовою. На розм╕щення продуктивних сил, §хню територ╕альну орган╕зац╕ю, структуру, динам╕ку вплива╓ увесь комплекс законом╕рностей, передумов ╕ фактор╕в. Проте пров╕дну роль в╕д╕гра╓ процес територ╕ального под╕лу прац╕, внасл╕док чого й форму╓ться РПС, §хн╕й под╕л на територ╕§. Територ╕альний под╕л прац╕ виявля╓ться на р╕зних р╕внях: в╕д низового адм╕н╕стративного району - до кра§ни й св╕тово§ економ╕ки в ц╕лому. В╕дпов╕дно, ╕ в територ╕альн╕й орган╕зац╕§ виробництва виокремлю╓ться м╕крор╕вень, мезор╕вень, макрор╕вень ╕ глобальний р╕вень.

Як результат територ╕ального под╕лу прац╕ РПС набува╓ специф╕чних для даного окремого ре╜╕ону ознак п╕д впливом конкретних умов, головн╕ з яких - географ╕чн╕, ╕сторичн╕ та соц╕ально-економ╕чн╕..

"Чисто§" модел╕ РПС нема. У розвинутих кап╕тал╕стичних кра§нах ринков╕ процеси ре╜улю╓ держава за допомогою р╕зних програм, ╕ндикативних план╕в тощо. А у колишн╕х соц╕ал╕стичних кра§нах трива╓ децентрал╕зац╕я управл╕ння ╕ входження до ринкових структур. Проте в обох випадках сл╕д враховувати об'╓ктивн╕ законом╕рност╕ РПС, причому на ус╕х р╕внях - незалежно в╕д того, чи плану╓ться економ╕ка у масштабах кра§ни, чи йдеться про спорудження окремого п╕дпри╓мства або спец╕ал╕зац╕ю с╕льськогосподарсько§ ферми. Водночас важливо, щоб економ╕чн╕ важел╕ стимулювання мали правову основу: система ре╜улювання в╕дображена у конституц╕§ кра§ни та ╕нших державних актах.

У наукових досл╕дженнях розм╕щення продуктивних сил використовуються методи, що можуть прикладатися до характеристик категор╕й економ╕чних в╕дношень ╕ простору. Деяк╕ з них запозичен╕ з пол╕теконом╕§, соц╕олог╕§, географ╕§, математики. Зокрема, для анал╕зу ситуац╕§ й конкретних розрахунк╕в використову╓ться економ╕ко-математичне моделювання, картограф╕чний, пор╕вняльно-географ╕чний методи тощо. Завдання науки. Головним завданням науки ╓ об╜рунтування оптимального розм╕щення продуктивних сил. Поняття "оптимальност╕" передбача╓ одержання якомога б╕льшого ефекту в╕д правильно розм╕щеного п╕дпри╓мства, в╕д найкращо§ територ╕ально§ орган╕зац╕§ ре╜╕ону, кра§ни. На р╕вн╕ п╕дпри╓мства ефект виража╓ться у прибутку, на р╕вн╕ кра§ни - у нац╕ональному доход╕. Одначе "оптимальн╕сть" не означа╓, що байдуже, яким чином забезпечуватиметься найб╕льший ефект. Треба сп╕вв╕дносити розм╕р ефекту з витратами, тобто - розрахувати ефективн╕сть витрат. Необх╕дно також враховувати соц╕альний та демограф╕чний фактори. Наприклад, посередницьке п╕дпри╓мство може одержати прибуток, вивозячи гостродеф╕цитну сировину за кордон, але при цьому буде завдано збитк╕в держав╕. Можна завдати шкоди через надм╕рну експлуатац╕ю природних ресурс╕в, особливо важков╕дновних або нев╕дновних. Висока концентрац╕я виробництва у ре╜╕он╕ може дати виграш за рахунок ╕нфраструктури, зручних технолог╕чних зв'язк╕в, але завдати значно§ еколог╕чно§ шкоди. З ╕ншого боку, уряд, прагнучи одержати найб╕льший прибуток в╕д заохочення окремих галузей господарства, може зруйнувати або надм╕рно утискувати чимало ╕нших п╕дпри╓мств або галузей. Так трапля╓ться тод╕ (наприклад, у кра§нах, що розвиваються), коли пр╕оритет в╕дда╓ться розвитку експортно§ монокультури, аби залучити валюту до сво╓§ держави.

Отже, оптимальне розм╕щення продуктивних сил не завжди ма╓ на мет╕ одержання найб╕льшого прибутку. Проте рац╕онально орган╕зован╕ продуктивн╕ сили зводять до м╕н╕муму втрати та об'╓ктивно сприяють посиленню економ╕чного потенц╕алу кра§ни.

Що означа╓ оптимальне розташування об'╓кт╕в народного господарства? На р╕вн╕ п╕дпри╓мства це означа╓: спец╕ал╕зац╕я повинна враховувати сп╕вв╕дношення попиту й пропозиц╕§; м╕сцеположення ма╓ бути зручним по в╕дношенню до постачальник╕в сировини й матер╕ал╕в та споживач╕в продукц╕§; п╕дпри╓мство повинно бути забезпечене робочою силою; м╕сцеположення п╕дпри╓мства не повинно створювати еколог╕чне, в тому числ╕ й соц╕ально-еколог╕чне, напруження на територ╕§; розм╕щення п╕дпри╓мства ма╓ сприяти кооперативним зв'язкам.

На р╕вн╕ ре╜╕ону оптимальне розм╕щення продуктивних сил передбача╓: врахування передумов ╕ фактор╕в спец╕ал╕зац╕§ народного господарства; комплексне розм╕щення народного господарства; можлив╕сть гнучко§ перебудови галузево§ структури п╕д впливом науково-техн╕чного прогресу та ринково§ кон'юнктури; задоволення соц╕ально-економ╕чних потреб населення ре╜╕ону; еколог╕чну безпеку ре╜╕ону; ефективн╕ м╕жре╜╕ональн╕ економ╕чн╕ зв'язки.

Як правило, чимало фактор╕в справля╓ вплив на розташування одного п╕дпри╓мства, а тим б╕льше - народногосподарського комплексу. Сучасне господарство характеризу╓ться тим, що його об'╓кти функц╕онують не ╕зольовано, а ╓ елементами системи розм╕щення продуктивних сил. Система ця вельми складна, ╕ §§ анал╕з потребу╓ серйозно§ спец╕ально§ п╕дготовки.

Проблеми ╕ завдання розм╕щення продуктивних сил Укра§ни. Перше десятир╕ччя економ╕чних перебудов в наш╕й кра§н╕ виявилось досить складним. Незважаючи на великий природно-ресурсний потенц╕ал, наявн╕сть значних виробничих потужностей, висококвал╕ф╕кованих кадр╕в у вс╕х галузях народного господарства, Укра§на ╕стотно в╕дста╓ за найважлив╕шими економ╕чними показниками в╕д багатьох розвинутих кра§н. Причини такого стану мають соц╕ально-економ╕чний характер, що загалом беручи, виходить за меж╕ курсу РПС. Розгляньмо тут лише деяк╕ проблеми, пов'язан╕ з територ╕альною орган╕зац╕╓ю господарства.

1. Донедавна Укра§на входила до складу ╕ншо§ держави ╕ §§ господарська спец╕ал╕зац╕я формувалася за принципом доповнення до ╕нших складових частин економ╕ки СРСР. Ефективн╕сть спец╕ал╕зац╕§ розглядалася з точки зору радянсько§ економ╕ки в ц╕лому. Тим часом з погляду ╕нтерес╕в Укра§ни вона була не завжди доц╕льною. Так, на наш╕й територ╕§ було створено потужний матер╕ало- та енергом╕сткий промисловий комплекс, хоча Укра§на ╓ деф╕цитною за енергонос╕ями.

Працем╕стк╕ галуз╕ ( особливо текстильна промислов╕сть) були розвинут╕ недостатньо, що призводило до певного дисбалансу використання трудових ресурс╕в. Найкращ╕ фах╕вц╕, науковий потенц╕ал в значн╕й м╕р╕ були зайнят╕ на п╕дпри╓мствах в╕йськово-промислового комплексу. Пор╕вняно з високо розвинутими кра§нами, структура економ╕ки Укра§ни застар╕ла: при надм╕рн╕й переваз╕ матер╕альних виробництв ( металург╕я, важке машинобудування) браку╓ науком╕стких галузей (електрон╕ка тощо).

2. Рег╕ональне розм╕щення виробництва у нас нерац╕ональне: надм╕рна концентрац╕я матер╕алом╕стких галузей в Донбас╕ й Придн╕пров'§ по╓дну╓ться з невикористаними ресурсами у Зах╕дному та П╕вденному рег╕онах.

3. Через нерац╕ональне розташування виробництва часто-густо постають складн╕ еколог╕чн╕ проблеми. Необх╕дно розосередити промислове виробництво в еколог╕чно напружених районах, перепроф╕лювати окрем╕ п╕дпри╓мства, що забруднюють навколишн╓ середовище. У багатьох випадках багатор╕чне ╕нтенсивне вичерпування природних ресурс╕в Укра§ни призвело до §хнього виснаження; постала потреба принципово ╕накше ставитись до розм╕щення ресурсом╕сткого виробництва. Еколог╕чн╕ негаразди заважають використати в повн╕й м╕р╕ наш рекреац╕йний потенц╕ал, особливо узбережжя мор╕в.

4. Нерац╕ональн╕сть розм╕щення продуктивних сил в кра§н╕ певним чином пов'язана з недостатньою ефективн╕стю сучасно§ системи рег╕онального управл╕ння, що утиску╓ ╕н╕ц╕ативу м╕сцевих влад ╕ п╕дпри╓мств у використанн╕ економ╕чного потенц╕алу рег╕он╕в. Необх╕дна реформа територ╕ального управл╕ння в Укра§н╕, яка по╓днувала б ╕нтереси ╕ в╕дпов╕дальн╕сть центру та рег╕он╕в ╕ надала б сутт╓вий стимул подальшому економ╕чному розвитку.

5. Вих╕д Укра§ни на св╕товий економ╕чний прост╕р вимага╓ ретельного урахування зовн╕шньоеконом╕чних фактор╕в. Необх╕дна структурна перебудова економ╕ки кра§ни в╕дпов╕дно до нових умов, що вимага╓ участь кра§ни в м╕жнародному под╕л╕ прац╕. Це означа╓, зокрема, збереження над╕йних для нашо§ кра§ни ринк╕в ╕ завоювання нових.

Житт╓д╕яльн╕сть людей трива╓ у простор╕, що назива╓ться географ╕чним середовищем. Географ╕чне середовище - це та частина географ╕чно§ оболонки, що найб╕льш загосподарена людиною ╕ залучена до сусп╕льного виробництва. Тут зд╕йснюються вс╕ види д╕яльност╕ людей. Стосовно розташування продуктивних сил у науц╕ зам╕сть поняття "географ╕чне середовище" часто вдаються до поняття "економ╕ко-географ╕чний прост╕р".

Поняття простору не тотожне поняттю територ╕§. Територ╕я - це частина поверхн╕ суходолу, що характеризу╓ться двовим╕рн╕стю, а поняття простору нерозривно пов'язане з поняттям часу. Отож, терм╕н "прост╕р" характеризу╓ в╕дношення об'╓кт╕в у §хньому розвитку. Прост╕р-час - загальна форма ╕снування матер╕§. Прост╕р ма╓ так╕ властивост╕: протяжн╕сть, ╓дн╕сть перервност╕ й безперервност╕.

Виробництво не обов'язково пов'язу╓ться з територ╕╓ю, але якщо такий зв'язок ╓, то ми ма╓мо до д╕ла з географ╕чним простором. Географ╕чний прост╕р - це сукупн╕сть стосунк╕в м╕ж географ╕чними об'╓ктами, що розташовуються на конкретн╕й територ╕§ й розвиваються в час╕. Якщо ж ╕деться не просто про географ╕чн╕ об'╓кти, а про об'╓кти соц╕ально-економ╕чно§ сфери, то ми вжива╓мо терм╕н "економ╕ко-географ╕чний прост╕р".

Економ╕ко-географ╕чний прост╕р форму╓ться господарськими об'╓ктами та §хн╕ми зв'язками на певн╕й територ╕§. Об'╓кт (п╕дпри╓мство) вплива╓ на навколишню територ╕ю у трьох напрямах: виробництво, населення, природа. Форму╓ться три ареали впливу: виробничий, соц╕альний, економ╕чний. Три ареали разом творять економ╕ко-географ╕чне поле п╕дпри╓мства.

Перетин множини пол╕в р╕зних об'╓кт╕в да╓ нам економ╕ко-географ╕чний прост╕р. В╕н характеризу╓ться комплексн╕стю територ╕§ та дуже т╕сним зв'язком об'╓кту з територ╕╓ю. А коли наперед висуваються не територ╕я, а орган╕зац╕йно-господарськ╕ зв'язки, виявлен╕ через систему управл╕ння, то вжива╓ться терм╕н "економ╕чний прост╕р". Кожний керований господарський об'╓кт входить до економ╕чного поля. ╤снують економ╕чн╕ поля п╕дпри╓мства, ф╕рми, концерну тощо. Перетин економ╕чних пол╕в утворю╓ економ╕чний прост╕р, - сукупн╕сть економ╕чних стосунк╕в на дан╕й територ╕§, що виявляються через в╕дношення управл╕ння.

Економ╕чний прост╕р не так жорстко пов'язаний з територ╕╓ю, як економ╕ко-географ╕чний, бо в╕дношення управл╕ння можуть формуватися м╕ж дуже в╕ддаленими об'╓ктами. Кр╕м того, якщо в економ╕ко-географ╕чному простор╕ зв'язок м╕ж виробництвом, соц╕умом ╕ природою зд╕йсню╓ться безпосередньо, то в економ╕чному - опосередковано. Тому економ╕чний прост╕р не завжди сум╕щу╓ться з економ╕ко-географ╕чним, але чим б╕льше вони сум╕щуються, тим б╕льше можливостей для оптимальних розв'язань.

Таким чином, РПС зд╕йсню╓ться у простор╕, що характеризу╓ться багатом╕рн╕стю, ма╓ власн╕ специф╕чн╕ закони й законом╕рност╕ розвитку. ╥х треба враховувати у наукових досл╕дженнях та у практиц╕ розм╕щення виробництва.

3. Сп╕вв╕дношення понять закон та законом╕рн╕сть. Характеристика основних законом╕рностей РПС

Розм╕щення продуктивних сил - це насл╕док впливу як об'╓ктивних закон╕в ╕ законом╕рностей, так ╕ суб'╓ктивно§ вол╕ людини. Закон - це необх╕дне, ╕стотне, ст╕йке, повторюване в╕дношення м╕ж явищами у природ╕ й сусп╕льств╕. Законом╕рн╕сть - це об'╓ктивно д╕йсний, повторюваний, ╕стотний зв'язок явищ природи з громадським життям.

М╕ж законами й законом╕рностями нема виразно§ меж╕, а тому в науков╕й л╕тератур╕ одн╕ й т╕ сам╕ в╕дношення розглядаються то як закони, то як законом╕рност╕ (як-от закони-законом╕рност╕ територ╕ального под╕лу прац╕, територ╕ально§ комплексност╕ продуктивних сил, територ╕ально§ концентрац╕§ виробництва тощо).

Поясню╓ться це тим, що закони под╕ляються на загальн╕, притаманн╕ великим групам явищ, ╕ частков╕, специф╕чн╕. Саме другу групу закон╕в деяк╕ вчен╕ трактують як законом╕рност╕. ╢ ще й такий п╕дх╕д: законами називаються т╕ законом╕рност╕ з певно§ §хньо§ множини, що в╕дбивають най╕стотн╕ш╕ в╕дношення. Зрештою, ╓ ще одне м╕ркування: загальн╕ закони у конкретному, специф╕чному середовищ╕ перетворюються на законом╕рност╕. Так, закон сусп╕льного под╕лу прац╕ у просторовому аспект╕ поста╓ як законом╕рн╕сть територ╕ального под╕лу прац╕; закон концентрац╕§ виробництва - як законом╕рн╕сть територ╕ально§ концентрац╕§ виробництва тощо. Ц╕ трактування не сл╕д протиставляти: кожне з них в╕дбива╓ специф╕чний аспект досл╕джувано§ проблеми.

Сутн╕сть в╕дм╕нност╕ м╕ж законом ╕ законом╕рн╕стю тут не просто у додаванн╕ слова "територ╕альний", а саме - у проекц╕§ закону на територ╕ю. Наприклад, сусп╕льний под╕л прац╕ як такий може зд╕йснюватись на досить обмеженому терен╕, - наприклад, на завод╕ ╕ нав╕ть у родин╕; натом╕сть територ╕альний под╕л прац╕ передбача╓ економ╕чну диференц╕ац╕ю простору.

Закони й законом╕рност╕ не обов'язково групуються по дво╓: часто-густо закон виявля╓ться у к╕лькох вз╓мопов'язанпих законом╕рностях. ╤нод╕ законом╕рн╕сть поста як вияв к╕лькох закон╕в.

Закони й законом╕рност╕ - об'╓ктивн╕ в╕дношення, що не залежать в╕д вол╕ окремих людей. Проте сусп╕льн╕ закони, включно з економ╕чними, даються взнаки лише у процес╕ сусп╕льно§ д╕яльност╕. У цьому §хня в╕дм╕нн╕сть в╕д закон╕в природи. Так, законом╕рност╕ розм╕щення продуктивних сил виявляються у в╕дношеннях м╕ж виробничою д╕яльн╕стю людей ╕ територ╕╓ю, на як╕й люди д╕ють. П╕знання й практичне використання законом╕рностей допомага╓ щонайкраще розм╕стити виробництво, найефективн╕ше огран╕зувати територ╕ю, провадити оптимальну ре╜╕ональну пол╕тику. Св╕дома розробка ╕ впровадження доц╕льних заход╕в з економ╕чно§ орган╕зац╕§ територ╕§ зг╕дно з законом╕рностями розм╕щення називаються принципами розм╕щення продуктивних сил або принципами ре╜╕онально§ соц╕ально-економ╕чно§ пол╕тики.

Формування конкретного принципу розм╕щення продуктивних сил безпосередньо виплива╓ з╕ зм╕сту в╕дпов╕дних законом╕рностей. Так, законом╕рн╕сть "ефективне розм╕щення продуктивних сил" в╕дпов╕да╓ принципу §хнього рац╕онального розм╕щення. Але част╕ше принципи розм╕щення ╓ результатом врахування к╕лькох законом╕рностей. У зв'язку з цим недоц╕льно прагнути ч╕тко схематизувати залежност╕ принцип╕в в╕д конкретних законом╕рностей. Краще спочатку розглянути основн╕ законом╕рност╕, а пот╕м - комплекс найважлив╕ших принцип╕в розм╕щення продуктивних сил.

Законом╕рн╕сть ефективного розм╕щення продуктивних сил. За ц╕╓ю законом╕рн╕стю в╕дношення м╕ж економ╕кою та територ╕╓ю так╕, що найб╕льший можливий ефект забезпечу╓ться найменшими можливими витратами на розм╕щення об'╓кту. Формула ефективност╕ виробництва ма╓ такий вигляд:

,

де Е - ефективн╕сть; Еф - ефект; В - витрати.

Ефект може виражатись або через валовий обсяг товар╕в ╕ послуг, або через прибуток. В╕н може також виражатися через величину нац╕онального доходу, якщо йдеться про економ╕ку кра§ни або великого ре╜╕ону. Отож, ефективн╕сть розм╕щення може розраховуватись як для окремого п╕дпри╓мства, галуз╕, так ╕ для ц╕лого ре╜╕ону.

Звичайно, ефективн╕сть виробництва залежить не лише в╕д вдалого розм╕щення, але й в╕д ╕нших фактор╕в (техн╕чно§ оснащеност╕, квал╕ф╕кац╕§ прац╕вник╕в тощо), проте "територ╕альний складник" у загальному розм╕р╕ ефективност╕ достатньо великий, ╕ його можна обчислити.

Стосовно територ╕§ ефективн╕сть виробництва реал╕зу╓ться за рахунок використання географ╕чного положення об'╓кт╕в народного господарства, характеру використання природних ╕ трудових ресурс╕в, комплексного розм╕щення продуктивних сил. Таким чином, ефективн╕сть РПС ╓ найзагальн╕шою територ╕альною законом╕рн╕стю, бо вона частково охоплю╓ сферу впливу ╕нших законом╕рностей (комплексност╕, територ╕ального под╕лу прац╕ тощо), як╕ §й п╕дпорядкован╕.

Законом╕рн╕сть територ╕ального под╕лу прац╕ виявля╓ться у формуванн╕ тако§ територ╕ально-галузево§ структури народного господарства, яка найб╕льше в╕дпов╕да╓ природним, економ╕чним, соц╕альним умовам ре╜╕ону та потребам м╕жре╜╕онального ринку. В основ╕ територ╕ального под╕лу прац╕ лежать оптимальна спец╕ал╕зац╕я народного господарства та ефективн╕ внутр╕шньо- ╕ м╕жре╜╕ональн╕ економ╕чн╕ зв'язки.

Докладн╕ше про територ╕альний под╕л прац╕ йдеться у розд╕л╕ 2. Тим часом зауважимо, що розм╕щення продуктивних сил з оптимальною для даного ре╜╕ону спец╕ал╕зац╕╓ю знижу╓ витрати виробництва й п╕двищу╓ ефективн╕сть народного господарства. Налагодження тривких економ╕чних зв'язк╕в м╕ж ре╜╕онами об'╓ктивно веде до економ╕чно§ ╕нтеграц╕§. Ефективна територ╕ально-галузева структура господарства ре╜╕ону означа╓ не лише оптимальну спец╕ал╕зац╕ю, але також вза╓мозв'язок спец╕ал╕зованих галузей м╕ж собою, з допом╕жними та обслуговуючими галузями, внасл╕док чого форму╓ться територ╕альний комплекс ╕ забезпечу╓ться ре╜╕ональна ╕нтеграц╕я господарства.

Законом╕рн╕сть економ╕чно§ ц╕л╕сност╕ ре╜╕ону. Вона поляга╓ в орган╕чн╕й ╓дност╕ природно§, матер╕ально§ (створено§ людиною) та соц╕ально§ сфер. Цю законом╕рн╕сть В. Поповк╕н визнача╓ як закон ╕ вважа╓ його синтезуючим. Сутн╕сть географ╕чно§ ц╕л╕сност╕ ре╜╕ону поляга╓ в орган╕чн╕й ╓дност╕ природно§, матер╕ально§ (створено§ людиною) та соц╕ально§ сфер. Ус╕ три компоненти по╓днуються не дов╕льно, а п╕д впливом певних законом╕рностей, фактор╕в, передумов. Сполучення вих╕дних умов формування ре╜╕ону да╓ величезну к╕льк╕сть вар╕ант╕в, - тому на Земл╕ нема тотожних ре╜╕он╕в. Кожний такий ре╜╕он неповторний.

Цей факт ма╓ чимале практичне значення, особливо для орган╕в соц╕ально-економ╕чного управл╕ння. Нав╕ть найвдал╕шу модель одного ре╜╕ону не можна механ╕чно переносити на ╕нший, нехтуючи його специф╕кою. Це стосу╓ться не лише внутр╕шн╕х ре╜╕он╕в держави, але й §§ само§, бо на певному р╕вн╕ державу також можна трактувати як ре╜╕он.

Законом╕рн╕сть ре╜╕онально§ ╕нтеграц╕§ господарства д╕алектично пов'язана з законом╕рн╕стю територ╕ального под╕лу прац╕: виокремлення ре╜╕он╕в через §хню спец╕ал╕зац╕ю конче вимага╓ налагодження т╕сних економ╕чних зв'язк╕в пом╕ж ними. Так поста╓ м╕жре╜╕ональна економ╕чна ╕нтеграц╕я. Внутр╕шньоре╜╕ональна ╕нтеграц╕я виплива╓ ╕з законом╕рност╕ географ╕чно§ ц╕л╕сност╕ ре╜╕ону. Вона означа╓ збирання докупи елемент╕в народного господарства, внасл╕док чого утворю╓ться ц╕л╕сна (╕нтегрована) система, ре╜╕ональний економ╕чний прост╕р. Така система - це механ╕зм, що динам╕чно розвива╓ться ╕ ╓ об'╓ктом управл╕ння.

Внутр╕шньоре╜╕ональна ╕нтеграц╕я почина╓ться з налагодження економ╕чних зв'язк╕в м╕ж п╕дпри╓мствами. Можна соб╕ уявити ланцюг таких зв'язк╕в: видобуток зал╕зно§ руди - виплавлення металу - важке машинобудування; п╕дпри╓мства цих галузей пов'язан╕ виробничим процесом. Але це лише осьова л╕н╕я каркасу ╕нтеграц╕§. Треба також враховувати виробництво коксу для металург╕§, пов'язану з цим коксох╕м╕ю, виробництво електроенерг╕§ для великих промислових п╕дпри╓мств, виробництво буд╕вельних матер╕ал╕в, виробництво обладнання для металург╕§, важкого машинобудування, г╕рничодобувно§ промисловост╕ тощо. ╤ це ще не все. На п╕дпри╓мствах працюють люди, як╕ повинн╕ харчуватись, одягатись, л╕куватись, §хн╕х д╕тей треба вчити й виховувати. У зв'язку з цим сл╕д створювати сферу обслуговування населення. Ма╓ розвиватись ╕нфраструктура (транспорт, водопостачання, канал╕зац╕я, зв'язок тощо), яка зм╕цню╓ економ╕чн╕ зв'язки.

Внасл╕док ╕нтеграц╕§ форму╓ться народногосподарський комплекс. Ре╜╕он сам по соб╕ ╓ комплексом, але в╕н склада╓ться з комплекс╕в (п╕дкомплекс╕в) нижчого рангу. Саме тут ми виявля╓мо ╕ншу - хоча й близьку до попередньо§ - законом╕рн╕сть: територ╕альна комплексн╕сть продуктивних сил.

Законом╕рн╕сть територ╕ально§ комплексност╕ продуктивних сил. Комплексн╕стю назива╓ться вза╓мопов'язан╕сть елемент╕в ре╜╕онального господарства, що впорядкову╓ §х у ре╜╕ональну економ╕чну систему. Якщо економ╕чна ╕нтеграц╕я - це радше процес, н╕ж результат, то комплекс ╓ насл╕дком цього процесу. Одначе треба пам'ятати, що будь-який комплекс безперервно розвива╓ться.

У комплекс╕ ╕сну╓ вза╓мозв'язок м╕ж спец╕ал╕зуючими, допом╕жними та обслуговуючими галузями, м╕ж природними ресурсами ре╜╕ону й виробництвом, м╕ж виробництвом ╕ розселенням. Елементарний виробничий зв'язок м╕ж п╕дпри╓мствами, об'╓днаними певною народногосподарською функц╕╓ю, назива╓ться виробничим комплексом. Це може бути група машинобуд╕вних п╕дпри╓мств, що випускають с╕льгоспмашини. П╕дпри╓мства обм╕нюються м╕ж собою комплектувальною продукц╕╓ю, запроваджують оптимальну спец╕ал╕зац╕ю. Але у виробничому комплекс╕ вони не обов'язково повинн╕ розташовуватися поблизу одне одного, - ╕нод╕ §х розд╕ля╓ в╕дстань у сотн╕ к╕лометр╕в. Якщо ж вони розташовуються компактно й територ╕альна близьк╕сть ма╓ ╕стотне значення, тод╕ форму╓ться територ╕ально-виробничий комплекс (ТВК).

ТВК бувають р╕зних розм╕р╕в ╕ ранг╕в, цебто характеризуються п╕дпорядкован╕стю. Сполучення к╕лькох ТВК у ре╜╕он╕, п╕дпри╓мств ре╜╕ону, як╕ не належать до ТВК, виробничо§ та соц╕ально§ ╕нфраструктури, - усе це створю╓ передумови для появи економ╕чного району. Найвищий р╕вень розвитку комплексност╕ - народногосподарський комплекс кра§ни.

Комплексн╕сть ре╜╕ону в╕дбива╓ його географ╕чну ц╕л╕сн╕сть, хоча ре╜╕ональна ц╕л╕сн╕сть ╕ ре╜╕ональна комплексн╕сть - поняття не тотожн╕: перше поняття ширше, б╕льш загальне. Комплексний розвиток означа╓ пропорц╕йн╕сть, зр╕вноважен╕сть м╕ж природними й трудовими ресурсами та виробництвом, а також м╕жгалузеву й внутр╕шньогалузеву збалансован╕сть виробництва. Елементи комплексу вза╓модоповнюють один одного: зм╕на (або зникнення) одного з них вплива╓ на стан ╕нших ╕ на розвиток усього комплексу.

Законом╕рн╕сть територ╕ально§ концентрац╕§ продуктивних сил поляга╓ у зосередженн╕ виробництва й населення у найвиг╕дн╕ших м╕сцях ре╜╕ону, що забезпечу╓ вищий (н╕ж середн╕й для ре╜╕ону) р╕вень життя та ефективн╕сть виробництва. Перевага таких м╕сць може зумовлюватись особливо сприятливими природними умовами, виг╕дним економ╕ко-географ╕чним розташуванням, загальною економ╕чною ситуац╕╓ю, ╕сторико-економ╕чними особливостями розвитку.

Так, наприклад, висока концентрац╕я виробництва й населення у Донбас╕ й нижньому Придн╕пров'§ поясню╓ться ун╕кальним по╓днанням на компактн╕й територ╕§ поклад╕в кам'яного вуг╕лля, зал╕зно§ та марганцево§ руд, кухонно§ сол╕, флюсових вапняк╕в та вогнетривких глин, що становлять сировину для чорно§ металург╕§, коксох╕м╕§, азотних добрив, теплоенергетики й - на завершальн╕й стад╕§ циклу - важкого машинобудування. Кр╕м того, цей ре╜╕он вир╕зня╓ться сприятливими ╜рунто-кл╕матичними умовами, що стимулю╓ розвиток агропромислового комплексу.

Територ╕альна концентрац╕я виявля╓ться у формуванн╕ промислових центр╕в, вузл╕в, агломерац╕й, технопол╕с╕в, урбан╕зованих зон тощо. На кожному щабл╕ сусп╕льного розвитку вона ма╓ сво§ меж╕, зумовлен╕ розвитком продуктивних сил, зокрема технолог╕╓ю виробництва, досконал╕стю ╕нфраструктури та ╕н. Спроби обминути ц╕ меж╕, форсувати концентрац╕ю, призводять до зниження ефективност╕ сусп╕льного виробництва. Так, надм╕рна концентрац╕я металург╕йного виробництва й коксох╕м╕§ перетворила Придн╕пров'я на зону еколог╕чного лиха, що спричинило чимал╕ соц╕альн╕ й матер╕альн╕ втрати.

З територ╕альною концентрац╕╓ю д╕алектично пов'язана законом╕рн╕сть територ╕ально§ диференц╕ац╕§ продуктивних сил. Вона поляга╓ у тому, що ре╜╕он об'╓ктивно диференц╕ю╓ться на д╕лянки, що найб╕льш придатн╕ для певного р╕зновиду д╕яльност╕. На одних д╕лянках виг╕дн╕ше збудувати п╕дпри╓мства х╕м╕чного комплексу, на ╕нших - п╕дпри╓мства АПК тощо. Але при цьому ре╜╕ональна ц╕л╕сн╕сть збер╕га╓ться, якщо п╕дпри╓мства р╕зних галузей вза╓мопов'язан╕ (або виробничою технолог╕╓ю, або опосередковано - через використання трудових ресурс╕в, сп╕льно§ ╕нфраструктури тощо).

Законом╕рн╕сть зближення р╕вн╕в соц╕ально-економ╕чного розвитку ре╜╕он╕в пов'язана з процесами територ╕ального под╕лу прац╕ й ре╜╕ональною ╕нтеграц╕╓ю. Це об'╓ктивна законом╕рн╕сть, яку треба враховувати в економ╕чн╕й пол╕тиц╕. М╕ж рег╕онами ╕снують в╕дм╕нност╕, зумовлен╕ неоднаков╕стю природних, економ╕чних та соц╕альних умов, бо ми вже згадували, що на Земл╕ нема двох однакових район╕в. Одначе ц╕ в╕дм╕нност╕ стосуються галузево§ структури економ╕ки, форми §§ територ╕ально§ орган╕зац╕§. Законом╕рн╕сть поляга╓ в подальшому узгодженн╕ р╕вн╕в соц╕ально-економ╕чного розвитку через посилення вза╓мозв'язк╕в м╕ж ре╜╕онами.

Як же розум╕ти тод╕ р╕вень розвитку ре╜╕ону? Звичайно, не як обсяг виробництва чи економ╕чний потенц╕ал, бо ре╜╕они мають р╕зн╕ економ╕чн╕ параметри (розм╕р територ╕§, чисельн╕сть населення тощо). Так, ╤нд╕я за економ╕чним потенц╕алом переважа╓ Швейцар╕ю, але поступа╓ться §й за р╕внем соц╕ально-економ╕чного розвитку. В укра§нськ╕й науц╕ дедал╕ б╕льше переважа╓ погляд, що найточн╕шим показником р╕вня розвитку ре╜╕ону ╓ розм╕р нац╕онального доходу на душу населення.

4. Характеристика основних принцип╕в РПС

До принцип╕в розм╕щення продуктивних сил, як вже згадувалося, належить св╕дома економ╕чна пол╕тика, направлена на зд╕йснення п╕знаних законом╕рностей. Зупин╕мось на найважлив╕ших принципах.

Принцип рац╕онального розм╕щення виробництва виплива╓ з законом╕рност╕ "ефективне розм╕щення продуктивних сил". Зм╕ст його поляга╓ у такому розташуванн╕ виробництва, яке забезпечувало б високу ефективн╕сть народного господарства. Рац╕ональн╕сть означа╓ виб╕р найкращих вар╕ант╕в. Принцип рац╕ональност╕ реал╕зу╓ться завдяки комплексу певних заход╕в. А саме:

- в╕дпов╕дне наближення матер╕алом╕стких, енергом╕стких, водом╕стких галузей до джерел палива, енерг╕§ й води. При цьому ми заощаджу╓мо на лише на транспортних витратах, але й комплексно використову╓мо сировину, економно витрача╓мо паливо, енерг╕ю й воду;

- наближення працем╕сткого виробництва до район╕в ╕ центр╕в зосередження трудових ресурс╕в. Це дозволя╓ ефективно використовувати трудов╕ ресурси за статтю, в╕ком, квал╕ф╕кац╕╓ю;

- наближення масового виробництва малотранспортбельно§ продукц╕§ до м╕сць §§ споживання (наприклад, хл╕бопечення, виробництво буд╕вельних конструкц╕й, теплова енергетика та ТЕЦ тощо);

- запоб╕гання зустр╕чним перевезенням однотипно§ продукц╕§, сировини й палива з одного ре╜╕ону до ╕ншого. Це трапля╓ться у випадку так званого "в╕домчого" стилю кер╕вництва господарством.

Перел╕чен╕ заходи визначають зм╕ст принципу рац╕ональност╕ у вузькому розум╕нн╕. Вони спираються на враховування фактор╕в розм╕щення, про що докладно йтиметься дал╕. Натом╕сть у ширшому розум╕нн╕ поняття "рац╕ональн╕сть" об╕йма╓ низку ╕нших принцип╕в, як╕ забезпечують ефективне розм╕щення народного господарства (пропорц╕йн╕сть, комплексн╕сть тощо).

Принцип збалансованост╕ ╕ пропорц╕йност╕ означа╓ таке розм╕щення виробництва, за якого витримувалася б р╕вновага м╕ж виробничими потужностями, обсягом виробництва - з одного боку, та наявн╕стю сировинних, енергетичних, водних, земельних, трудових, ф╕нансових ресурс╕в ре╜╕ону - з ╕ншого. Пропорц╕йн╕сть передбача╓ також оптимальну структуру народного господарства ре╜╕ону, цебто в╕дпов╕дну пропорц╕ю м╕ж галузями спец╕ал╕зац╕§, а також м╕ж спец╕ал╕зуючими, допом╕жними й обслуговуючими галузями. За цим принципом укладаються ре╜╕ональн╕ м╕ж╜алузев╕ баланси при територ╕альному плануванн╕ або прогнозуванн╕. Дотримання принципу збалансованост╕ нада╓ ре╜╕ону, кра§н╕ економ╕чно§ витривалост╕.

Принцип комплексного розм╕щення виробництва спира╓ться на однойменну законом╕рн╕сть. Практично в╕н реал╕зу╓ться:

- у комплексному використанн╕ природних ресурс╕в, включно з в╕дходами, прим╕ром, г╕рництва чи л╕сопиляння, видобуванням ус╕х корисних компонент╕в;

- у рац╕ональному використанн╕ трудових ресурс╕в шляхом створення у ре╜╕он╕ тако§ структури господарства, за яко§ нада╓ться праця ус╕м розма§тим контингентам робочо§ сили;

- у створенн╕ ╓дино§ ╕нфраструктури;

- у налагодженн╕ ефективних виробничих зв'язк╕в м╕ж п╕дпри╓мствами ре╜╕ону.

За умов централ╕зовано§ планово§ економ╕ки принцип комплексност╕ реал╕зу╓ться шляхом планового буд╕вництва певного набору об'╓кт╕в у ре╜╕он╕; якщо при цьому законом╕рност╕ розм╕щення достатньо врахован╕, комплекс функц╕ону╓ добре, ╕накше помилков╕ р╕шення даються взнаки упродовж багатьох рок╕в.

За ринково§, нав╕ть мало регульовано§ економ╕ки принцип комплексност╕ повинен збер╕гатися. Тямущий п╕дпри╓мець прагне спорудити п╕дпри╓мство там, де ╓ готова ╕нфраструктура, бо витрати на §§ буд╕вництво не будуть завелик╕. Ф╕рма, яка видобува╓ природний ресурс, намага╓ться тут же створити переробне п╕дпри╓мство, аби зменшити витрати. Власник п╕дпри╓мства шука╓ сум╕жник╕в, щоб налагодити вза╓мовиг╕дну кооперац╕ю. П╕дпри╓мства й заклади сфери обслуговування потребують зосередження великого виробництва й населення.

Принцип комплексност╕ поляга╓ у визначенн╕ найвиг╕дн╕шо§ спец╕ал╕зац╕§ району з урахуванням територ╕ального под╕лу прац╕.

Принцип розм╕щення п╕дпри╓мств зг╕дно з рац╕ональними формами сусп╕льно§ орган╕зац╕§ виробництва. До таких форм належать концентрац╕я, спец╕ал╕зац╕я, кооперування й комб╕нування. Докладн╕ше про це йдеться у 2 1 3 розд╕лах. Сутн╕сть принципу поляга╓ у тому, що спос╕б розм╕щення виробництва повинен стимулювати ефективний розвиток нац╕ональних форм його орган╕зац╕§.

Принцип збереження еколог╕чно§ р╕вноваги. Цим принципом, хоча в╕н ╕ ╓ одним з головних, тривалий час нехтували у господарськ╕й практиц╕. Господарство ре╜╕ону може бути збалансоване за б╕льш╕стю параметр╕в, але якщо при цьому виника╓ еколог╕чна напружен╕сть, то воно не може визнаватися ефективним. Принципу еколог╕чно§ р╕вноваги ма╓ п╕дпорядковуватися решта вигод, що з'явля╓ться за р╕зних вар╕ант╕в розм╕щення продуктивних сил. Тому в╕н може називатися принципом еколог╕чного ╕мперативу.

Принцип обмеженого централ╕зму об╜рунтував В. Поповк╕н. Необх╕дн╕сть дотримуватися цього принципу довела реальна ситуац╕я в укра§нськ╕й економ╕ц╕ початку 90-х рок╕в, коли урядов╕ органи практично "випустили" економ╕ку з рук.

Сутн╕сть принципу поляга╓ в орган╕чному по╓днанн╕ стратег╕чних ╕нтерес╕в кра§ни й ╕нтерес╕в ре╜╕он╕в, п╕дпри╓мц╕в, населення. Держава не повинна втручатись в оперативну д╕яльн╕сть п╕дпри╓мств ╕ м╕сцевих орган╕в влади. Вона створю╓ за допомогою економ╕чних важел╕в, системи п╕льг ╕ оподаткувань таку територ╕ально-галузеву структуру, котра сприяла б ╕ ╕нтересам загальнодержавним, ╕ ╕нтересам ре╜╕ональним, допомагаючи п╕двищувати житт╓вий р╕вень населення.

Дотримання принцип╕в розм╕щення продуктивних сил ╓ основою ре╜╕онально§ пол╕тики держави. Ре╜╕ональна пол╕тика - це сфера управл╕ння економ╕чним, соц╕альним ╕ пол╕тичним розвитком кра§ни у просторовому, ре╜╕ональному аспект╕. Ре╜╕ональна пол╕тика характеризу╓ться такими напрямами:

- сп╕вв╕дношення й вза╓мод╕я руш╕йних сил ре╜╕онального розвитку в державному, кооперативному, приватному та ╕нших секторах нац╕онально§ економ╕ки;

- сп╕вв╕дношення державного й ре╜╕онального аспект╕в розвитку, центрального й ре╜╕онального р╕вн╕в управл╕ння;

- зближення р╕вн╕в соц╕ально-економ╕чного розвитку рег╕он╕в;

- ре╜╕ональн╕ аспекти демограф╕чно§, еколог╕чно§ пол╕тики.

Науково об╜рунтована пол╕тика особливо актуальна для Укра§ни. За роки ╕снування системи жорсткого централ╕зованого управл╕ння економ╕чн╕ й соц╕альн╕ структури кра§ни дуже деформувалися; це стосу╓ться й ре╜╕онального р╕вня. Власне, в╕домчий п╕дх╕д до розм╕щення виробництва ╕гнорував ╕нтереси ре╜╕он╕в. Через це багато де в Укра§н╕ посилилась еколог╕чна й соц╕альна напружен╕сть.

Метою ре╜╕онально§ пол╕тики Укра§ни ма╓ бути забезпечення населенню г╕дних умов життя. Для цього потр╕бн╕ докор╕нна зм╕на структури територ╕ально§ орган╕зац╕§ господарства, технолог╕чне оновлення виробництва.


Лекц╕я 2.


Форми розм╕щення ╕ територ╕ально§ орган╕зац╕§ продуктивних сил

План

1. Визначення основних понять та терм╕н╕в

2. Поняття про територ╕альний под╕л прац╕

3. ТВК та §х роль у ПРС

4. Основи економ╕чного районування територ╕§

Проблема територ╕ально§ орган╕зац╕§ продуктивних сил для будь-яко§ кра§ни ╓ визначальною, бо вона лежить в основ╕ господарського управл╕ння територ╕╓ю. Кожна держава, перш н╕ж розробити концепц╕ю розвитку в довколишньому простор╕, оц╕ню╓ власн╕ економ╕чн╕, демограф╕чн╕, природн╕, територ╕альн╕ можливост╕, шука╓ н╕шу в територ╕альному й м╕жнародному под╕л╕ прац╕, визнача╓ галуз╕ спец╕ал╕зац╕§ як м╕ж внутр╕шн╕ми територ╕ями, так ╕ щодо обм╕ну товарами на св╕товому ринку.

Територ╕альний под╕л прац╕, що закр╕плю╓ певн╕ галуз╕ виробництва за ре╜╕онами, виявля╓ться не лише у §хньому розташуванн╕, формуванн╕ зон виробництва й збуту, але й у спец╕ал╕зац╕§ економ╕чних район╕в, та по╓днанн╕ §хн╕х галузей, у м╕ж- ╕ внутр╕шньорайонних зв'язках.

Потенц╕ал спец╕ал╕зац╕§ територ╕§ виявля╓ться за допомогою економ╕чного районування. Аби науково об╜рунтувати меж╕ економ╕чних район╕в у кра§н╕, треба вид╕лити компактн╕ й виробничо вза╓мопов'язан╕ ланки розм╕щення продуктивних сил, що §хню основу складають ТВК (форми територ╕ально§ орган╕зац╕§ продуктивних сил, покликан╕ комплексно розвивати територ╕§ з максимально ефективним використанням м╕сцевих природних ресурс╕в) та енерго-виробнич╕ цикли (продуктивне по╓днання п╕дпри╓мств ╕ галузей довкола певного виду сировини та енерг╕§). Вони дають можлив╕сть об'╓днати виробнич╕ процеси на територ╕§ та виявити напрями господарсько§ спец╕ал╕зац╕§ ре╜╕он╕в.

Численн╕ сучасн╕ досл╕дники п╕ддають сумн╕ву необх╕дн╕сть вид╕ляти ТВК, ППК та економ╕чн╕ райони, бо вони недостатньо працюють на економ╕ку кра§ни. Проте св╕товий досв╕д доводить, що завжди була й буде потреба керувати територ╕ями на макрор╕вн╕, розробляти довготерм╕нов╕ плани розвитку кра§ни або ре╜╕ону.

Оск╕льки розвиток територ╕й ╕ розм╕щення продуктивних сил перебувають п╕д впливом загальних ╕ специф╕чних економ╕чних закон╕в, ще нещодавно (за умов планового господарства) наголос робився на державному керуванн╕ територ╕ями на ус╕х р╕внях. У цей пер╕од формувалася мережа економ╕чних район╕в, створювалися теор╕§ функц╕онування ТВК ╕ ППК.

Ор╕╓нтац╕я на ринков╕ в╕дносини зберегла за державою функц╕ю управл╕ння макропроцесами на р╕вн╕ ре╜╕он╕в та економ╕чних район╕в, а також сприяла формуванню таких структур РПС, у яких, поруч з державними, переважають ╕нш╕ форми власност╕, а управл╕ння територ╕ями зд╕йсню╓ться ╕ на макро-, ╕ на м╕крор╕внях. Ма╓ться на уваз╕ створення зон сп╕льного п╕дпри╓мництва, науково-технолог╕чних зон, ре╜╕ональних економ╕чних простор╕в (проект господарсько§ самост╕йност╕ сх╕дних областей Укра§ни, Закарпаття, Криму).

1. Визначення основних понять та терм╕н╕в

Систематизац╕я основних терм╕н╕в ╕ визначень

Розглядаючи форми територ╕ально§ орган╕зац╕§ та розм╕щення продуктивних сил, треба впорядкувати терм╕нолог╕ю, що використову╓ться для докладн╕шого вивчення цих понять. Оск╕льки йдеться про виробництво, територ╕§, продуктивн╕ сили, територ╕альну структуру тощо, сл╕д розд╕лити ц╕ поняття. Спочатку розглянемо поняття, що визначають зв'язок об'╓кта з територ╕╓ю, а пот╕м т╕, що стосуються розм╕щення на тому ж терен╕ виробництва.

Територ╕альна орган╕зац╕я ПС - це просторовий вза╓мозв'язок галузевих, м╕жгалузевих ╕ територ╕ально-виробничих комплекс╕в, що спира╓ться на рац╕ональне використання природних, матер╕альних ╕ трудових ресурс╕в, заощадження витрат на подолання диспропорц╕й у вза╓морозм╕щенн╕ джерел сировини, палива, енерг╕§, м╕сць виробництва й споживання продукц╕§.

Розм╕щення продуктивних сил - це географ╕чний под╕л продуктивних сил по територ╕§. Терм╕н "розм╕щення" виража╓ конкретне поняття, а саме - приурочен╕сть господарських об'╓кт╕в до тих або ╕нших джерел сировини, палива ╕ енерг╕§, м╕сць концентрац╕§ трудових ресурс╕в ╕ район╕в споживання готово§ продукц╕§. Таке "розм╕щення" розгляда╓ться як частина загального процесу територ╕ально§ орган╕зац╕§ ПС.

Територ╕альна орган╕зац╕я ПС передбача╓ зв'язки виробництва з природним середовищем та економ╕чн╕ зв'язки. Економ╕чн╕ зв'язки - це широке коло вза╓мов╕дносин у виробнич╕й та невиробнич╕й сферах, а також м╕ж самими сферами. З розвитком сусп╕льства економ╕чн╕ зв'язки дедал╕ ускладнюються.

Класиф╕кац╕я економ╕чних зв'язк╕в характеризу╓ться багатопланов╕стю. Для територ╕ально-виробничого комплексу можна виокремити два типи економ╕чних зв'язк╕в: виробнич╕ та невиробнич╕. У межах промислового комплексу ╓ так╕ групи зв'язк╕в:

- зв'язки, зумовлен╕ ╓дн╕стю м╕сця (електро-, тепло-, газо-, водопостачання);

- матер╕ально-техн╕чн╕ (постачально-збутов╕) зв'язки стосовно сировини, палива, обладнання та готово§ продукц╕§;

- зв'язки за кооперуванням, цебто за сп╕льним виготовленням продукц╕§;

- зв'язки за комб╕нуванням, цебто за посл╕довною обробкою сировини.

З ре╜╕онального погляду зв'язки бувають внутр╕шньорайонн╕, м╕жрайонн╕ та м╕жнародн╕.

Залежно в╕д р╕вня загосподарювання територ╕§, р╕вня економ╕чного розвитку кра§ни та мети функц╕онування §§ господарства постають р╕зн╕ форми орган╕зац╕§ територ╕§ та виробництва.

Територ╕альна орган╕зац╕я виробництва визнача╓ться як синтез форм сусп╕льно§ орган╕зац╕§ виробництва, який спира╓ться на галузевий та територ╕альний под╕л прац╕.

Б╕льш спрощеним ╓ поняття "розм╕щення виробництва", цебто географ╕чне поширення промисловост╕, с╕льського господарства й транспорту на Земн╕й кул╕. З цим поняттям пов'язане використання природних ресурс╕в, а також налагодження зв'язк╕в м╕ж кра§нами й ре╜╕онами. Оск╕льки п╕д розм╕щенням ПС розум╕ють "налагодження господарських зв'язк╕в", треба визначити територ╕альну структуру господарства.

Поняття "територ╕альна структура господарства" ширше й ближче до поняття "територ╕альна орган╕зац╕я продуктивних сил", а "територ╕альна орган╕зац╕я господарства", що розгляда╓ т╕льки "територ╕альну приурочен╕сть §§ елемент╕в до певно§ територ╕§", включа╓ також ╕ характер зосередження окремих галузей господарства, §хн╕й вза╓мозв'язок.

З розвитком продуктивних сил ╕ поглибленням под╕лу прац╕ територ╕альна орган╕зац╕я господарства (як ╕ територ╕альна орган╕зац╕я продуктивних сил) виявля╓ться у нових формах, наповню╓ться новим зм╕стом.

Територ╕альна структура виробництва в╕дбива╓ розм╕щення продуктивних сил певними територ╕альними зосередженнями у вигляд╕ промислових центр╕в, промислових вузл╕в, с╕льськогосподарських район╕в тощо.

Територ╕альна структура - це сукупн╕сть ст╕йких зв'язк╕в м╕ж елементами об'╓кта, причому обов'язковою умовою для §хньо§ реал╕зац╕§ ╓ подолання геопростору. Це, власне, под╕л географ╕чного утворення (кра§ни, району) на просторово вид╕лен╕ елементи, що кожний з них викону╓ певну функц╕ю в розвитку даного утворення (об'╓кта). Цими об'╓ктами можуть бути промислов╕ вузли, райони, територ╕ально-виробнич╕ комплекси, технопол╕си, зони сп╕льного п╕дпри╓мництва, торгово-промислов╕ комплекси тощо.

Деяк╕ з них, як-от промислов╕ вузли, центри або територ╕ально-виробнич╕ комплекси, близьк╕ до понять, як╕ визначають територ╕альну орган╕зац╕ю виробництва або промисловост╕, але оск╕льки в §хн╕й основ╕ лежить "територ╕я", - вона зближу╓ ус╕ ц╕ елементи. Тому §х можна вважати як за форми територ╕ально§ орган╕зац╕§ виробництва, так ╕ за форми територ╕ально§ орган╕зац╕§ та розм╕щення продуктивних сил.

Так╕ поняття, як-от ТВК, ППК, енерговиробнич╕ цикли, технопол╕си, б╕льше тяж╕ють до "виробництва", проте вони завжди функц╕онально пов'язан╕ з довколишньою територ╕╓ю й розвиваються переважно завдяки §й.

Залежно в╕д р╕вня концентрац╕§ ПС на територ╕§ та особливостей сполучення виробництв розр╕зняють форми розм╕щення продуктивних сил.

Форми розм╕щення продуктивних сил - це ст╕йк╕ територ╕ально-економ╕чн╕ утворення, що характеризуються сво╓ю р╕зноман╕тн╕стю, конф╕гурац╕╓ю, складн╕стю й вза╓морозм╕щенням структурних елемент╕в. Ц╕ властивост╕ т╕сно пов'язан╕ з функц╕ональними характеристиками даного утворення ╕ залежать в╕д нього.

Перв╕сними елементами територ╕ально§ орган╕зац╕§ ПС ╓ окрем╕ ферми, хутори, промислов╕ пункти, що характеризують точне розм╕щення ПС на територ╕§. У промислових пунктах (здеб╕льшого у м╕стечках) найчаст╕ше розташовуються ф╕л╕§ великих п╕дпри╓мств.

Центр - це точка, зв'язки яко§ з довколишньою територ╕╓ю функц╕ональн╕.

Промисловий центр - це група промислових п╕дпри╓мств, вза╓мопов'язаних сп╕льними допом╕жними виробництвами, а у низц╕ випадк╕в - сп╕льн╕стю технолог╕чного процесу, що мають ╓дину систему розселення ╕ обслуговуються сп╕льною ╕нфраструктурою.

Вузол - це територ╕альне сполучення об'╓кт╕в, що в╕д╕грають певну роль у розвитку дано§ територ╕§.

Промисловий вузол - це локальне виробничо-територ╕альне сполучення, де п╕дпри╓мства по╓днуються т╕сними виробничими й виробничо-технолог╕чними зв'язками, сп╕льн╕стю транспортно-географ╕чного розм╕щення, загальними системами ╕нфраструктури й поселень для найефективн╕шого використання природних, матер╕альних ╕ трудових ресурс╕в.

Виробничий комплекс - це по╓днання п╕дпри╓мств, об'╓днаних виконанням ╓дино§ господарсько§ функц╕§ та вза╓мопов'язаних т╕сними виробничими стосунками таким чином, що вилучення якихось компонент╕в або порушення зв'язк╕в знижу╓ ефективн╕сть комплексу, обмежу╓ або унеможливлю╓ виконання господарських функц╕й.

Територ╕ально-виробничий комплекс - це вза╓мозумовлене по╓днання п╕дпри╓мств на певн╕й територ╕§, за якого ефект досяга╓ться завдяки вдалому добору п╕дпри╓мств зг╕дно з природними та економ╕чними умовами.

Район - це територ╕я, що в╕др╕зня╓ться в╕д ╕нших територ╕й за сукупн╕стю складових частин, як╕ характеризуються ╓дн╕стю, вза╓мозв'язком та ц╕л╕сн╕стю, котра ╓ об'╓ктивною умовою, законом╕рн╕стю рац╕онального розвитку дано§ територ╕§.

Технопол╕с - це науково-техн╕чний центр, що забезпечу╓ створення та впровадження нових розробок.

Портово-промисловий комплекс - це об'╓днання на одн╕й територ╕§ морських порт╕в, промислових п╕дпри╓мств, приморських поселень, соц╕ально-виробничо§ ╕нфраструктури, розм╕щення яких у прибережн╕й зон╕ зумовлене експлуатац╕╓ю природних ресурс╕в прилегло§ територ╕§ та акватор╕§, забезпеченням зовн╕шньоеконом╕чно§ та ╕нших р╕зновид╕в д╕яльност╕.

2. Поняття про територ╕альний под╕л прац╕. Вплив територ╕ального под╕лу прац╕ на структуру господарства

Територ╕альний под╕л прац╕ (ТПП) - процес виробничо§ спец╕ал╕зац╕§ територ╕§, зумовлений посиленням м╕жре╜╕онально§ кооперац╕§, обм╕ном спец╕ал╕зованою продукц╕╓ю та послугами. Це просторовий вияв под╕лу сусп╕льно§ прац╕ взагал╕, зумовлений економ╕чними, соц╕альними, природними, нац╕онально-╕сторичними особливостями р╕зних територ╕й та §хн╕м географ╕чним положенням; один з фактор╕в п╕двищення продуктивност╕ прац╕. Ступ╕нь ТПП залежить в╕д р╕вня сусп╕льного под╕лу прац╕ у дан╕й кра§н╕ й, таким чином, може в╕дбивати ступ╕нь розвитку §§ продуктивних сил.

Власне, в основ╕ ТПП лежать природн╕ умови й ресурси, р╕зноман╕тн╕сть територ╕й, а також в╕дм╕нност╕ м╕ж народами, що там мешкають, та ╕сторично сформованими навичками прац╕. Внасл╕док цього виготовлення одного й того самого продукту на одн╕й територ╕§ потребу╓ менших витрат прац╕, а на ╕нш╕й - б╕льших. Тим-то доц╕льно зосередити зусилля на виробництв╕ саме того продукту, витрати на який нижч╕, в╕дмовившись в╕д виробництва деяких ╕нших продукт╕в, виробництво яких ефективн╕ше на ╕нших територ╕ях. Водночас продукти, яких браку╓, можна одержати в обм╕н на сво§.

У межах одн╕╓§ кра§ни, виокремлюють внутр╕шньорайонний под╕л прац╕ (спец╕ал╕зац╕ю окремих виробництв усередин╕ економ╕чного району) та м╕жрайонний под╕л прац╕ (спец╕ал╕зац╕ю район╕в та обм╕н товарами м╕ж ними).

Природн╕ умови ╓ об'╓ктивними передумовами для появи й розвитку ТПП. Ю. Саушк╕н вид╕лив ш╕сть р╕зновид╕в ТПП:

1. Генеральний - м╕ж кра§нами й великими економ╕чними районами. Наприклад, м╕ж Далекосх╕дним районом Рос╕§ та Япон╕╓ю - за експортом до останньо§ деревини й кам'яного вуг╕лля. М╕ж Зах╕дно-Сиб╕рським економ╕чним районом Рос╕§ та Укра§ною - за експортом нафти й газу.

2. Внутр╕шньорайонний - м╕ж промисловими вузлами й м╕стами. Часто-густо в одному з них розташову╓ться головне п╕дпри╓мство, а в ╕ншому - його ф╕л╕§. Або з одного центру до ╕ншого йдуть комплектувальн╕ вироби.

3. Довкола економ╕чного центру (м╕ста, комб╕нату). Приклади можуть бути т╕ сам╕, що й у попередньому ТПП. Кр╕м того, тут доречно згадати про прим╕ське с╕льське господарство й поставки його продукц╕§ до економ╕чного центру. Економ╕чний центр може давати довк╕ллю квал╕ф╕кован╕ кадри, техн╕ку, добрива, нафтопродукти, обладнання, а також переробляти с╕льськогосподарську продукц╕ю.

4. Постад╕йний, за якого стад╕§ виробничого процесу територ╕ально роз'╓днан╕ (лов╕ння риби - переробка - консервування, копчення, сол╕ння).

5. Фазовий - одна й та сама продукц╕я (наприклад, фрукти) надходить до центр╕в з р╕зних м╕сць протягом року.

6. Еп╕зодичний - райони або кра§ни обм╕нюються якимись товарами не пост╕йно.

За науково-техн╕чного поступу географ╕чний под╕л прац╕ набува╓ низки специф╕чних рис: ускладню╓ться територ╕альна спец╕ал╕зац╕я господарства, а також галузева, функц╕ональна, розселенська та техногенна структури; прискорю╓ться територ╕альна концентрац╕я господарсько§ д╕яльност╕, розвиваються нов╕ форми територ╕ально§ орган╕зац╕§ виробництва.

Задля оц╕нки ефективност╕ спец╕ал╕зац╕§ конкретно§ територ╕§ розраховують коеф╕ц╕╓нти спец╕ал╕зац╕§, локал╕зац╕§, м╕жрайонно§ товарност╕, душов╕ показники тощо.

Одержання дешевого продукту в районах з найсприятлив╕шими природними та економ╕чними умовами спричинюють спец╕ал╕зац╕ю район╕в.

, (1)

де С - загальний р╕вень спец╕ал╕зац╕§ району (ре╜╕ону); Р - сукупний сусп╕льний продукт, створений у район╕, у варт╕сному вираженн╕; РВ - частина сукупного сусп╕льного продукту району (ре╜╕ону), що вивозиться за його меж╕ (у варт╕сному вираженн╕).

Галуз╕ спец╕ал╕зац╕§ обраховують за допомогою коеф╕ц╕╓нта локал╕зац╕§, середньогалузевого в╕дсотка, коеф╕ц╕╓нта виробництва продукц╕§ району (ре╜╕ону) на душу населення.

Середньогалузевий в╕дсоток обчислю╓ться за формулою

Kd = ,

де n - число галузей у рег╕он╕. ╥х може бути будь-ск╕льки : 2-10-15, кожна з них виробля╓ певний в╕дсоток валово§ продукц╕§ (ВП) та утриму╓ певну к╕льк╕сть роб╕тник╕в (КР). Наприклад, коли галузей 15, то Р = 100% : 15 = 6,67%. Таким чином, до галузей спец╕ал╕зац╕§ даного рег╕ону належать т╕, у яких частка (di) вище середньогалузевого ( тобто 6,67%).

di > Р

Коеф╕ц╕ент душового виробництва (Kd) обчислю╓ться за формулою:

Kd = ,

Де Гр - показник галуз╕ рег╕ону ( валова продукц╕я, к╕льк╕сть роб╕тник╕в, варт╕сть основних фонд╕в); Гк - показник галуз╕ кра§ни; Нр - населення рег╕ону; Нк - населення кра§ни. Л╕ва частка сп╕вв╕дношення характеризу╓ розвиток галуз╕ в рег╕он╕ по в╕дношенню до кра§ни; права - частку населення рег╕ону - до всього населення кра§ни. Коли Кd=1, ц╕ частки однаков╕, що св╕дчить про р╕вном╕рний, пропорц╕йний населенню розпод╕л дано§ галуз╕ у рег╕он╕.

Якщо Kd >1, то означена галузь сконцентрована у рег╕он╕ б╕льше, н╕ж у середньому по кра§н╕. Чим б╕льше значення Кd, тим вищий р╕вень концентрац╕§ галуз╕ на територ╕§.

Коеф╕ц╕╓нт локал╕зац╕§ (Кл):

Кл = ,

Де Гр- показники галуз╕ рег╕ону ( за ВП, КР, варт╕стю ОФ); Гк -аналог╕чн╕ показники для кра§ни; Пр - загальний показник промисловост╕ рег╕ону ( за ВП, КР, варт╕стю ОФ); Пк - аналог╕чний показник для промисловост╕ кра§ни.

Л╕ва частина сп╕вв╕дношення показу╓ частку галуз╕ у промисловому виробництв╕ рег╕ону, права - частку ц╕╓§ ж галуз╕ у промисловост╕ кра§ни.

Кл =1, коли обидв╕ частини р╕вн╕, тобто коли частка галуз╕ у промисловост╕ рег╕ону та кра§ни однаков╕. Це означа╓ р╕вном╕рну концентрац╕ю галуз╕ у рег╕он╕ ( наприклад, харчова промислов╕сть).

Якщо Кл >1, то мова йде про вищу, н╕ж середн╓ значення, концентрац╕ю промисловост╕ на територ╕§ ( наприклад, чорна металург╕я в Донецько - Придн╕провському рег╕он╕). ╤ така концентрац╕я тим б╕льша, чим б╕льше значення Кл.

Коеф╕ц╕╓нт м╕жрайонно§ товарност╕ да╓ можлив╕сть оц╕нити потенц╕ал району й точн╕ше визначити його м╕сце в товарообм╕н╕:

, (4)

де Ввив.р - варт╕сть продукц╕§ дано§ галуз╕ району (ре╜╕ону), що вивозиться за його меж╕; Ввир.р - загальна варт╕сть продукц╕§, що виробля╓ться у район╕ (ре╜╕он╕).

Для галузей спец╕ал╕зац╕§ Кл та Кд > 1. Розм╕р коеф╕ц╕╓нта св╕дчить про ступ╕нь спец╕ал╕зац╕§ району щодо виробництва того чи ╕ншого виду продукц╕§. Ц╕ коеф╕ц╕╓нти можуть сягати значення Кл > 2, що св╕дчить про високу товарн╕сть дано§ галуз╕ (наприклад, цукрова промислов╕сть в Укра§н╕, бавовництво в Таджикистан╕ тощо).

3. Територ╕ально-виробнич╕ й портово-промислов╕ комплекси, науково-технолог╕чн╕ зони

З удосконаленням територ╕ально§ орган╕зац╕§ продуктивних сил, зб╕льшенням масштаб╕в виробництва ╕ концентрац╕§ його на територ╕§ зроста╓ к╕льк╕сть великих м╕жгалузевих ╕ м╕жре╜╕ональних проблем, розв'язання яких традиц╕йними методами неможливе або не забезпечу╓ потр╕бного ефекту.

Створення територ╕ально-виробничого комплексу (ТВК) безпосередньо пов'язане з реал╕зац╕╓ю довготерм╕нових ц╕льових ре╜╕ональних проблем.

М. Колосовський першим дав наукове визначення ТВК. П╕д ТВК вчений розум╕в економ╕чне (вза╓мозумовлене) сполучення п╕дпри╓мств в одному промисловому фокус╕ або ц╕лому район╕, що забезпечу╓ певний економ╕чний ефект за рахунок вдалого (планового) добору п╕дпри╓мств зг╕дно з природними та економ╕чними умовами, з його транспортним та економ╕ко-географ╕чним розташуванням.

Поняття ТВК вияскравлювало зм╕ст економ╕чного району. Економ╕чний район розглядався на лише як ланка у народногосподарському ланцюгу, що викону╓ вузьку й виокремлену роль, але ╕ як велика територ╕ально-виробнича система, що ма╓ потужний ресурсний потенц╕ал ╕ здатна самотужки розв'язувати важлив╕ господарськ╕ проблеми, скерован╕ на п╕двищення ефективност╕ сусп╕льного виробництва.

Таким чином, враховуючи роль ╕ м╕сце ЕПЦ у формуванн╕ ТВК, можна виокремити п'ять таких тип╕в:

1. ТВК переробно§ промисловост╕ з переважанням машинобуд╕вного та текстильно-промислового ЕПЦ. Так╕ комплекси властив╕ високорозвинутим ре╜╕онам Укра§ни, Зах╕дно§ ╢вропи, ╢вропейсько§ частини Рос╕§, США. ╤нод╕ так╕ ТВК можуть формуватися ╕ в ╕нших районах, що зумовлю╓ться сировинним фактором (Середня Аз╕я, Закавказзя, Нов╕ ╤ндустр╕альн╕ Кра§ни Аз╕§). Тут вони по╓днуються з г╕дромел╕оративним та промислово-аграрним циклом.

2. ТВК г╕рничо-металург╕йно§ промисловост╕ спира╓ться на три ЕПЦ: п╕рометалург╕йного чорних метал╕в, п╕рометалург╕йного кольорових метал╕в, р╕дкометалох╕м╕чного. Базою §хнього формування ╓ велик╕ поклади руди (в Укра§н╕: Придн╕провський; за рубежем: Рурський в ФРН; КМА, Братсько-Усть-╤л╕мський, Саянський - у Рос╕§).

3. ТВК енергетично§ промисловост╕ з пров╕дними паливно-енергопромисловими ЕПЦ. Основою §хнього формування ╓ велик╕ поклади твердого палива (бурого й кам'яного вуг╕лля, сланц╕в) з перевагою в╕дкритого способу видобування (Тимано-Печорський, Кансько-Ачинський, П╕вденно-Якутський у Рос╕§, Павлодар-Ек╕бастузький у Казахстан╕, Апалацький - у США, Донецький - в Укра§н╕).

4. ТВК х╕м╕чно§ промисловост╕. Найчаст╕ше вони використовують продукц╕ю трьох ЕПЦ: нафтоенергох╕м╕чного, газоенергох╕м╕чного та г╕рничох╕м╕чного. Сировинна база пов'язана з родовищами нафти ╕ газу, а також г╕рничох╕м╕чно§ сировини (у наш╕й держав╕ - Прикарпатський, за рубежем - Нижньообський, Середньообський у Рос╕§, Каратау-Джамбульський у Казахстан╕).

5. ТВК промисловост╕, що переробля╓ б╕олог╕чну сировину. Тут ма╓мо ╕ндустр╕ально-аграрний, л╕соенергопромисловий та рибопромисловий ЕПЦ.

Останн╕й ЕПЦ ув╕ходить до складу тако§ форми територ╕ально§ орган╕зац╕§ ПС, як портово-промисловий комплекс (ППК).

Територ╕ально-виробничий комплекс - об'╓днання за певною народно-господарською функц╕╓ю п╕дпри╓мств, як╕ мають наст╕льки т╕сн╕ виробнич╕ зв'язки, що випад╕ння з╕ сполучення будь-яких компонент╕в або порушення будь-яких зв'язк╕в понижу╓ ефективн╕сть усього комплексу, обмежуючи або унеможливлюючи виконання ц╕╓§ народногосподарсько§ функц╕§.

Економ╕чна сутн╕сть ТВК виявля╓ться у тому, що його народногосподарська ефективн╕сть вища за сумарну ефективн╕сть складник╕в, як╕ функц╕онують ╕зольовано.

Територ╕альний комплекс виника╓ тод╕, коли територ╕я переста╓ бути випадковим чинником його формування ╕ коли внасл╕док розташування компонент╕в на компактн╕й територ╕§ у сполуки з'являються додатков╕ якост╕.

ТВК - сполучення п╕дпри╓мств, для якого територ╕альна сп╕льн╕сть ╓ додатковим фактором ефективност╕ за рахунок:

- тривалост╕ вза╓мозв'язк╕в ╕ ритм╕чност╕ виробничого процесу;

- скорочення транспортних витрат;

- рац╕онального використання ус╕х м╕сцевих ресурс╕в ╕ сприятлив╕ших умов для маневрування ними;

- створення оптимальних умов для по╓днання галузевого (м╕жгалузевого) та територ╕ального керування.

На думку В. Рудашевського, ╓ три типи ТВК залежно в╕д набору функц╕й:

1. Монопродуктов╕, що ор╕╓нтуються на випуск одного основного к╕нцевого виробу. Здеб╕льшого це ТВК, як╕ виникають у районах нового осво╓ння; монопродуктов╕сть - перша стад╕я §хнього розвитку (наприклад, нафтопромисловий комплекс у Сауд╕вськ╕й Арав╕§ та ОАЕ).

2. Субпродуктов╕, у яких випуск головно§ продукц╕§ супроводжу╓ться виробництвом супутньо§ (наприклад, Оренбурзький, Середньообський у Рос╕§).

3. Пол╕продуктов╕, що, враховуючи потребу комплексного осво╓ння територ╕§ та §§ природних ресурс╕в, зустр╕чаються найчаст╕ше. Вони виробляють дек╕лька самост╕йних р╕зновид╕в продукц╕§ (П╕вденнотаджицький у Таджикистан╕, Тимано-Печорський у Рос╕§, Лотаринзький у Франц╕§, Приозерний у США).

Поява ТВК зумовлена або комплексною переробкою та використанням сировини, або реал╕зац╕╓ю м╕жгалузево§ народногосподарсько§ програми. В останньому випадку ТВК називаються програмно-ц╕льовими.

Необх╕дн╕сть створення програмно-ц╕льових ТВК поста╓ тод╕, коли:

а) у стисл╕ терм╕ни треба розв'язати велику ре╜╕ональну проблему, задля чого ц╕леспрямовано вид╕ляються ресурси й зосереджуються зусилля багатьох орган╕в керування;

б) проблема ма╓ м╕жгалузевий характер ╕ вимага╓ узгодження ╕нтерес╕в багатьох територ╕альних ╕ галузевих орган╕в керування.

Програмно-ц╕льовими ╓ Рос╕йськ╕ ТВК у Сиб╕ру (особливо вздовж БАМу). В Укра§н╕ найближчим часом аналог╕чн╕ властивост╕ матиме Придн╕провський ТВК з осво╓ння паливно-енергетичних ресурс╕в, розвитку чорно§ металург╕§ та машинобудування

Портово-промисловий комплекс (ППК) - це форма територ╕ально§ орган╕зац╕§ морського господарства й прилеглого примор'я, вза╓мопов'язане й вза╓мообумовлене, планом╕рно сформоване об'╓днання морських порт╕в, промислових п╕дпри╓мств, приморських селищ, соц╕ально-виробничо§ ╕нфраструктури, розташування яких у берегов╕й зон╕ викликано експлуатац╕╓ю ресурс╕в суходолу й моря, забезпеченням зовн╕шньоеконом╕чних та ╕нших зв'язк╕в. Внасл╕док такого по╓днання ма╓мо додатковий соц╕ально економ╕чний ефект за рахунок групування морських порт╕в ╕ промислових п╕дпри╓мств зг╕дно з §хн╕м транспортним та економ╕ко-географ╕чним розташуванням у приморськ╕й зон╕; тривал╕стю м╕жгалузевих зв'язк╕в; скороченням транспортних витрат; комплексним використанням ус╕х ресурс╕в; рац╕ональним по╓днанням територ╕ально-галузево§ та програмно-ц╕льово§ засад керування.

ППК утворюються у контактн╕й зон╕ "суход╕л-море" й використовують переваги розташування ресурс╕в не лише прилегло§ територ╕§, але й акватор╕§

Основн╕ типи ППК:

- океан╕чний, зор╕╓нтований переважно на природно-ресурсний потенц╕ал Св╕тового океану (наприклад, океан╕чне рибальство, добування зал╕зо-мар╜анцевих конкрец╕й тощо) та зовн╕шньоеконом╕чн╕ морськ╕ торговельн╕ зв'язки;

- морський (прибережний), пов'язаний з осво╓нням природно-ресурсного потенц╕алу континентального шельфу (морський нафто- й газовидобуток, прибережне рибальство, морекультура);

- приморський, зор╕╓нтований переважно на осво╓ння нових територ╕й морським шляхом (у Рос╕§ це - осво╓ння Крайньо§ П╕вноч╕ вздовж П╕вн╕чного морського шляху, Крайньо§ П╕вноч╕ Канади, Аляски США).

В св╕т╕ ╕сну╓ багато портово-промислових комплекс╕в, як у розвинених кра§нах, так ╕ в тих, що розвиваються. У розвинених кра§нах вони, як правило, ор╕╓нтован╕ на зовн╕шньоеконом╕чн╕ зв'язки та ╕мпорт сировини. В кра§нах, що розвиваються, ППК мають експортну ор╕╓нтац╕ю.

Найб╕льшим у св╕т╕ ╓ ППК на баз╕ ╢вропорту у Роттердам╕, що ма╓ вантажооборот близько 300 млн т/р╕к, обслугову╓ понад 300 тисяч морських та 250 тисяч р╕чкових суден. Його х╕нтерланд поширю╓ться не т╕льки на Н╕дерланди, а й на Бельг╕ю, ФРН, Люксембург, Швейцар╕ю та Австр╕ю. П╕сля буд╕вництва каналу Рейн-Майн-Дунай зона його економ╕чного впливу поширилась ╕ на придунайськ╕ кра§ни. Спец╕ал╕зац╕я цього ППК: припортова чорна металург╕я, прийом значних обсяг╕в нафти, нафтопереробка, судноремонт та суднобудування.

У Франц╕§ ППК сформований на баз╕ порт╕в Марсель та Фос, разом вони мають вантажооборот 100 млн т/р╕к. Цей ППК спец╕ал╕зу╓ться на нафтопереробц╕, припортов╕й чорн╕й металург╕§ (Фос), зовн╕шньоеконом╕чних перевезеннях, рибальств╕ та морегосподарств╕.

В Япон╕§ найб╕льший ППК сформований на баз╕ чотирьох великих порт╕в та §х х╕нтерланду: Ток╕о, Йокогама, Кавасак╕, Т╕ба, вантажооборот яких перевищу╓ 400 млн т/р╕к. Його спец╕ал╕зац╕я: прийом сиро§ нафти, нафтопереробка, в╕дправка генеральних вантаж╕в, припортова чорна та кольорова металург╕я, припортова теплоенергетика на привезен╕й сировин╕ (енергетичне вуг╕лля з Австрал╕§).

Нью-Йоркський ППК ма╓ вантажооборот понад 150 млн т/р╕к. Спец╕ал╕зац╕я: прийом сиро§ нафти, нафтопереробка, нафтох╕м╕я, припортова кольорова металург╕я, зовн╕шньоеконом╕чн╕ перевезення.

Серед кра§н, що розвиваються, сл╕д вид╕лити насамперед ППК С╕нгапуру, вантажооборот якого дор╕вню╓ 200 млн т/р╕к. Цей морський порт кожн╕ 10 хвилин прийма╓ вантажне, вантажне судно чи танкер з нафтою. На його нафтопереробних заводах переробля╓ться понад 50 млн т нафти на р╕к. Кр╕м того, розвинено суднобудування та судноремонт, буд╕вництво нафтових платформ, морегосподарство, нафтох╕м╕я.

На атлантичному узбережж╕ Аргентини ППК форму╓ться на баз╕ Буенос-Айресу, Ла-Плати, Енсенади, Кампали, Сан-Н╕коласа, Росар╕о та центр╕в, що до них тяж╕ють. Спец╕ал╕зац╕я: припортова чорна металург╕я (ввезення зал╕зно§ руди високо§ якост╕ та експорт металу), нафтопереробка та нафтох╕м╕я.

Щоб вдосконалити керування виробництвом на територ╕§, треба створювати цього остр╕вц╕ науково-техн╕чно§ думки разом з передовими технолог╕чно гнучкими промисловими п╕дпри╓мствами й комплексами. Це, здеб╕льшого, комплекс орган╕зац╕й, що зд╕йснюють науков╕ досл╕дження й техн╕чн╕ розробки. Мета науково-технолог╕чних зон, технопарк╕в та технопол╕с╕в - створити сприятлив╕ умови для максимального зближення науки з виробництвом ╕ сприяння ре╜╕ональному промисловому розвитку.

Науково-технолог╕чна зона - це певна територ╕я, на як╕й ╓ вищий учбовий заклад (чи к╕лька), науково-досл╕дний центр м╕жнародного р╕вня та в╕дпов╕дна технолог╕чна ╕нфраструктура задля впровадження наукових розробок в практику. Сукупн╕сть цих трьох компонент╕в, а також наявн╕сть венчурного (ризикового) кап╕талу, висококвал╕ф╕кованих кадр╕в да╓ можлив╕сть зменшити час в╕д науково§ розробки до §§ впровадження у виробництво.

Так╕ зони, як правило, створюються в економ╕чно розвинених кра§нах, неподал╕к в╕д великого наукового чи культурного центру, зв'язан╕ з ним швидк╕сною автострадою чи зал╕зницею задля створення г╕дних умов науковцям. Часто при цьому враховуються ╕ кл╕матичн╕ фактори; б╕льш за все для цього п╕дходять райони субтроп╕чного кл╕мату.

Перша така зона була створена в США неподал╕к в╕д Сан-Франциско на Тихоокеанському узбережж╕ (в субтроп╕ках) в м╕стечку Сан-Хосе на баз╕ Стенфордського ун╕верситету. Спочатку тут акумулювались науков╕ заклади та ф╕рми з вироблення обчислювально§ техн╕ки, а пот╕м ця зона, що нал╕чувала понад 2 тисяч╕ ф╕рм з числом зайнятих понад 200 тисяч чолов╕к, стала спец╕ал╕зуватися на виробництв╕ м╕кророцесор╕в та комп'ютер╕в з використанням с╕л╕кону - кремн╕ю (Si) ╕ отримала назву "С╕л╕конова долина". Зараз у США нал╕чу╓ться к╕лька десятк╕в таких зон по вс╕й кра§н╕: С╕л╕коновий пляж, С╕л╕коновий пояс, С╕л╕конов╕ гори, С╕л╕конова р╕внин, Тех-Айленд та ╕нш╕.

Науково-технолог╕чн╕ парки (технопарки) - це менш╕ за територ╕╓ю зони, де навколо техн╕чного ун╕верситету чи науково-досл╕дного центру розм╕щуються дек╕лька ф╕рм, що займаються впровадженням сво§х розробок в галуз╕ високих технолог╕й та науко╓мних виробництв.

Такий парк заповню╓ться великою к╕льк╕стю сучасних п╕дпри╓мств, що випускають нову техн╕ку. Це ста╓ важливим фактором розвитку й структурно§ перебудови промисловост╕ конкретного ре╜╕ону, а також сприя╓ п╕двищенню ефективност╕ виробництва в ус╕й кра§н╕.

В США на баз╕ Гарвардського ун╕верситету та Масачусетського технолог╕чного ╕нституту в м╕ст╕ Бостон створений науково-технолог╕чний парк "Шоссе-128" з виробництва м╕н╕-комп'ютер╕в. Всього в США нал╕чу╓ться майже 30 науково-технолог╕чних парк╕в: Форт-Уерт, Р╕чф╕лд-Парк та ╕нш╕.

В ╢вроп╕ вони створен╕ у Велик╕й Британ╕§ - навколо Кембриджського ун╕верситету, де виробля╓ться оптика та комп'ютерн╕ технолог╕§; в Единбурз╕; в "коридор╕ М-4" м╕ж Лондоном та Бр╕столем.

У Франц╕§ таких парк╕в нал╕чують понад 40. Найб╕льш╕ з них ╤ль-де-Франс п╕д Парижем з впровадження нов╕тн╕х технолог╕й в електрон╕ц╕, фармаколог╕§ та виробництв╕ товар╕в п╕двищеного попиту. ╢ ще "Дорога високо§ технолог╕§", "Техноузбережжя" та ╕нш╕.

В ФРН технопарки з'явилися лише в 80-т╕ роки ╕ зараз §х б╕льше 20. Найб╕льший - "╤зар Велл╕" на баз╕ Мюнхенського ун╕верситету, в цей парк входять понад 200 ф╕рм, що спец╕ал╕зуються на м╕кроелектрон╕ц╕.

В ╤тал╕§ найб╕льшим технопарком ╓ "Новус Ортус" на п╕вдн╕ кра§ни поруч з м╕стом Бар╕. Це ╕нновац╕йний центр, що спрямований на п╕дйом економ╕чного розвитку п╕вдня кра§ни.

Кра§ни Н╤С також створюють у себе технопарки з розробки нових технолог╕й, експериментального малосер╕йного виробництва телев╕зор╕в, магн╕тних диск╕в, дисковод╕в, м╕крохвильових печей, комп'ютер╕в тощо. пор╕ч ╕з столицею Тайваню - Тайбе╓м на баз╕ двох ун╕верситет╕в та науково-досл╕дних ╕нститут╕в розробляються нов╕ зразки м╕кроелектрон╕ки, комп'ютер╕в, б╕отехнолог╕§, нап╕впров╕дник╕в. Всього в кра§нах Н╤С нарахову╓ться понад 10 технопарк╕в: в С╕нгапур╕, Гонконгу, Республ╕ц╕ Корея, Та§ланд╕ та ╕нших.

Технопол╕с - центр впровадження досягнень науки ╕ техн╕ки. Це, як правило. нове м╕сто, в якому запроваджуються у виробництво нов╕тн╕ розробки, а також прожива╓ населення. В╕н м╕стить науково-досл╕дну, промислову та селищну зони, ма╓ необх╕дну ╕нженерну, комунально-побутову та комунально-культурну ╕нфраструктури, комфортн╕ умови проживання.

В Япон╕§ створений технопол╕с в м╕ст╕ Цукуба п╕д Ток╕о; у Франц╕§ - м. Тулуза ╓ центром науко╓мних галузей виробництва, зокрема аерокосм╕чних. Соф╕я-антипол╕с б╕ля Н╕цци спец╕ал╕зу╓ться на електрон╕ц╕, ╕нформатиц╕ та фармаколог╕§.

На в╕дм╕ну в╕д наукових парк╕в, що розробляють широку проблему, технопол╕си скерован╕ на створення й випуск науком╕стко§ продукц╕§ з урахуванням §§ конкурентоздатност╕ та умов ринку збуту. Через технопол╕си ма╓ реал╕зуватися механ╕зм пришвидшення науково-техн╕чного прогресу в сучасних галузях промисловост╕, пов'язаних ╕з запровадженням нов╕тн╕х досягнень фундаментально§ науки, зокрема м╕кроелектрон╕ки, нових матер╕ал╕в, альтернативних джерел енерг╕§, б╕отехнолог╕§.

Так╕ технопол╕си вже ╓ у США та кра§нах ╢С. У США у 80-х роках було 14 агломерац╕й науково-техн╕чно§ д╕яльност╕, що нал╕чували понад 100 високотехнолог╕чних промислових п╕дпри╓мств у кожн╕й. У Япон╕§ ухвалено програму "технопол╕с". Вона передбача╓ спорудження 19 наукових м╕стечок середнього розм╕ру для р╕вном╕рн╕шого под╕лу наукових кадр╕в по кра§н╕ (зараз 80% наукових сп╕вроб╕тник╕в та ╕нженер╕в працю╓ у Ток╕о та ╕нших великих м╕стах). У Ф╕нлянд╕§ ╓ 5 технопол╕с╕в. У технопол╕с╕, поруч з науково-досл╕дними закладами, ма╓ бути мережа навчальних центр╕в для п╕дготовки кадр╕в та п╕двищення §хньо§ квал╕ф╕кац╕§.

Створення технопол╕с╕в, технопарк╕в та науково-технолог╕чних зон дасть можлив╕сть:

- максимально зблизити науку та виробництво ╕, таким чином, значно п╕двищити ефективн╕сть використання досягнень НТП;

- сприяти структурн╕й перебудов╕ економ╕ки для п╕двищення §§ науком╕сткост╕;

- р╕вном╕рн╕ше розташовувати ПС, вир╕внюючи при цьому диспропорц╕§ в економ╕чному розвитку;

- розвивати у технопол╕сах безв╕дходн╕ виробництва, розробляти та впроваджувати досконал╕ш╕ методи очищення, застосовувати еколог╕чно чист╕ матер╕али й джерела енерг╕§.

"Мозковий центр" технопол╕су не лише сприятиме створенню конкурентоздатно§ продукц╕§, але й даватиме власну продукц╕ю у вигляд╕ науково-техн╕чних розробок, квал╕ф╕кованих науково-техн╕чних та орган╕зац╕йно-економ╕чних консультац╕й ("ноу-хау").

У наш╕й держав╕ технопол╕си та технопарки можуть формуватися у район╕ Одесько§ агломерац╕§, поблизу Ки╓ва, Харкова, Дн╕пропетровська, Донецька, у зонах Одеса - Микола§в - Херсон, Льв╕в - ╤вано-Франковськ - Черн╕вц╕.

Одн╕╓ю з найнов╕тн╕ших форм територ╕ально§ орган╕зац╕§ ПС ╓ зони сп╕льного п╕дпри╓мництва або особлив╕ економ╕чн╕ зони. Докладн╕ше про них ╕деться у п╕дрозд╕л╕ 7.5.

4. Основи економ╕чного районування

Економ╕чний район - це територ╕ально ц╕л╕сна частина народного господарства кра§ни, яка ма╓ так╕ ознаки:

- спец╕ал╕зац╕я як основна народногосподарська функц╕я (спец╕ал╕зац╕я району на певних виробництвах ╕ послугах в╕дпов╕да╓ його географ╕чному розташуванню, природним, економ╕чним ╕ соц╕альним умовам та спира╓ться на рац╕ональний под╕л прац╕ з ╕ншими районами);

- комплексн╕сть - у широкому розум╕нн╕ - як вза╓мопов'язан╕сть найважлив╕ших складник╕в економ╕чно§ й територ╕ально§ структур району;

- керован╕сть, цебто наявн╕сть певних галузевих ╕ територ╕альних структур, як╕ ╓ матер╕альною основою вза╓мопов'язаност╕ складових частин, що дозволя╓ трактувати район як ц╕л╕сну систему та орган╕зац╕йний осередок територ╕ального управл╕ння народним господарством.

Об'╓ктивною основою економ╕чного району ╓ територ╕ально-виробнич╕ комплекси.

Основи економ╕чного районування Укра§ни, - а спочатку це було ф╕зико-географ╕чне районування, - створювалися досить давно.

Найл╕пшим географ╕чним описом вважався тв╕р Яна Длу╜оша "Хорограф╕я Польського Корол╕вства". На злам╕ XV й XVI ст. космограф╕я вже викладалася у Крак╕вськ╕й Академ╕§, серед слухач╕в яко§ був чималий укра§нський контингент. До викладач╕в ц╕╓§ дисципл╕ни належали так╕ видатн╕ ╓вропейськ╕ вчен╕, як Мартин Билиця, Ян з╕ Стобниц╕, Вавжин╓ц Корвин з╕ Шльонська. За тих час╕в чималого поширення набула праця Матв╕я з М╓хова, котра користувалася набутками ╕тал╕йсько§ науки, - йдеться про Tractatus de duabus Sarmatiis.

З к╕нця XVI й до половини XVII ст. з'явилося ц╕ле ╜роно польських землеопис╕в, як╕ розглядали й укра§нськ╕ територ╕§. Оск╕льки частина укра§нських земель входила також до Москов╕§, а пот╕м Рос╕§, то й тамтешн╕ вчен╕ звернули свою увагу на опис наших кра§в.

Серед засновник╕в районування був ╤. Кирилов (1689-1737), укладач першого атласу Рос╕§. У прац╕ "Кв╕тучий стан Всерос╕йсько§ держави" в╕н дав географ╕чний опис на п╕дстав╕ под╕лу 12 губерн╕й. В. Татищев (1686-1750) запропонував проект нового под╕лу на губерн╕§ й пров╕нц╕§ з урахуванням ╕сторичних, економ╕чних та нац╕ональних ознак. М. Ломоносов (1711-1765) запровадив у Рос╕§ терм╕н "економ╕чна географ╕я". Економ╕чн╕ райони, на його думку, повинн╕ були виокремлюватися не за адм╕н╕стративними характеристиками, а за особливостями народного господарства та зв'язку з природним середовищем. К. Герман (1764-1838) под╕лив кра§ну на в╕с╕м груп губерн╕й: п╕вн╕чн╕, балт╕йськ╕, губерн╕§ б╕ля виток╕в Волги, б╕ля Середньо§ Волги - зах╕дн╕ й сх╕дн╕, - Б╕ло§ Рус╕, Литви, Мало§ Рус╕, степов╕ й Сиб╕р.

1842 року з'явилася "Економ╕чна карта" для спец╕ального районування промисловост╕ Рос╕§. Територ╕я под╕лялася на ш╕сть "кра§в", що §хн╕ контури наближалися до географ╕чних зон. Уперше в зонах позначалися меж╕ поширення чорнозем╕в: 1) л╕сова зона (Прибалтика, П╕вн╕ч, П╕вн╕чний Зах╕д), 2) промислов╕сть взагал╕ (П╕дмосков'я), 3) промислов╕сть мануфактурна (довкола Москви), 4) промислов╕сть г╕рничозаводська (Урал), 5) чорноземна зона (Укра§на, Чорноземна зона Рос╕§), 6) пасовищна зона (П╕вн╕чний Кавказ).

П. Семенов-Тян-Шанський (1827) писав, що "для районування не можна користуватися адм╕н╕стративним под╕лом, бо б╕льш╕сть губерн╕й неоднор╕дна, а пов╕това одиниця занадто др╕бна". На перше м╕сце в╕н висував природно-╕сторичн╕ умови, як-от ╜рунти, орограф╕я. Дал╕ йшли економ╕чн╕ ознаки: система господарств, под╕л земл╕ за уг╕ддями, надлишок чи брак найважлив╕шого зб╕жжя, ступ╕нь розвитку промисловост╕. Автор виокремив 12 район╕в, включно з Б╕лоруським, Литовським, Прибалт╕йським, Малорос╕йським.

У 20-т╕ роки в Радянськ╕й Рос╕§ економ╕чне районування досл╕джувалося у зв'язку з планом "ГОЕЛРО". Формування й розвиток економ╕чний район╕в стали тод╕ результатом територ╕ального под╕лу прац╕. Обумовлено дв╕ районотв╕рн╕ засади - економ╕чна та енергетична, а зв'язки усередин╕ район╕в та м╕ж ними зд╕йснювалися за допомогою транспортних маг╕стралей.

Економ╕чний принцип полягав у тому, що у вигляд╕ району виокремлювалася сво╓р╕дна, по змоз╕ економ╕чно завершена територ╕я, яка, завдяки сполученню природних особливостей, культурно§ спадщини та населення з його навичками виробничо§ д╕яльност╕, являла собою ланку в загальному ланцюгу народного господарства кра§ни. Це можна трактувати ╕ як засаду "економ╕чно§ ц╕л╕сност╕", що уможливлю╓ створення проекту господарського розвитку, який передбача╓ оптимальне використання можливостей за м╕н╕мальних витрат.

Отож, економ╕чний район розгляда╓ться як спец╕ал╕зована територ╕я кра§ни з певним комплексом допом╕жних та обслуговуючих виробництв. Спец╕ал╕зац╕я району повинна визначати галуз╕, де витрати прац╕ й кошт╕в на виробництво продукц╕§ та §§ доставку споживачев╕ найменш╕ пор╕вняно з ╕ншими районами. Економ╕чна ефективн╕сть спец╕ал╕зац╕§ оц╕ню╓ться як з погляду найдоц╕льн╕шого територ╕ального под╕лу прац╕ у масштаб╕ кра§ни, так ╕ з погляду найповн╕шого й найпродуктивн╕шого використання м╕сцевих ресурс╕в району.

Ще за час╕в роботи над мережею економ╕чних район╕в було описано два р╕зновиди процес╕в та явищ: тенденц╕я до членування виробництва, що виявлялася у под╕л╕ прац╕, спец╕ал╕зац╕§ й концентрац╕§, та тенденц╕я до ╕нтеграц╕§ початково пор╕знених частин. Ускладнення територ╕ально§ структури народного господарства вимагало подальшого розвитку теор╕§ економ╕чного районування. М. Колосовський запровадив поняття ТВК. Серед нових властивостей ТВК в╕дзначалася впорядкован╕сть внутр╕шньо§ структури, де на р╕вн╕ п╕дсистем утворювалися тривк╕ сукупност╕ виробництв - енерговиробнич╕ цикли. Нов╕ територ╕ально-виробнич╕ системи (ТВК та ЕВЦ) успадкували р╕зн╕ властивост╕ районних комб╕нат╕в: ТВК - здатн╕сть формувати економ╕чний район, ЕВЦ - спос╕б внутр╕шньо§ самоорган╕зац╕§ на основ╕ комб╕нування.

П╕сля здобуття Укра§ною незалежност╕, §§ под╕л на 3 економ╕чних райони (П╕вденний, П╕вденно-Зах╕дний та Донецько-Придн╕провський), як╕ входили до СРСР, став недоц╕льним через §х велик╕ розм╕ри. Багатьма авторами за цей час були розроблен╕ нов╕ с╕тки економ╕чних район╕в. В розд╕л╕ 8 наводиться д╕лення Укра§ни на п'ять економ╕чних район╕в, Ф. Заставний пропону╓ 9, а О. Шабл╕й - 6. В. Поповк╕н под╕ля╓ Укра§ну на 5 макрорайон╕в та 10 мезорайон╕в, О. Масляк, а також РОПС Укра§ни пропону╓ 9 економ╕чних район╕в.

Б╕льш╕сть кра§н св╕ту за основу управл╕ння територ╕╓ю бере економ╕чне районування.

Н╕меччина. Адм╕н╕стративний под╕л визнача╓ земл╕, в основ╕ економ╕чного районування кра§ни - 8 район╕в. ╤нод╕ до складу економ╕чного району входить одна адм╕н╕стративна одиниця (П╕вденно-Сх╕дний район - це територ╕я Бавар╕§), част╕ше до складу району входить к╕лька земель.

1. Рейнсько-Вестфальський. Головне м╕сто -Кельн.

2. П╕вн╕чний район (спец╕ал╕зац╕я: кораблебудування, рибальство, автомоб╕лебудування, с╕льське господарство). Головне м╕сто - Гамбург.

3. П╕вденно-Зах╕дний район (спец╕ал╕зац╕я: машинобудування, автомоб╕лебудування, точна оптика, легка й харчова промислов╕сть, с╕льське господарство). Головне м╕сто - Франкфурт.

4. П╕вденно-Сх╕дний район - Бавар╕я (спец╕ал╕зац╕я: транспортне машинобудування, електротехн╕ка, харчова промислов╕сть, с╕льське господарство). Головне м╕сто - Мюнхен.

П╕сля при╓днання НДР до ФРН у склад╕ Н╕меччини з'явилися Сх╕дн╕ земл╕, що нараховують 4 економ╕чних райони:

5. П╕вн╕чний район (спец╕ал╕зац╕я: кораблебудування, х╕м╕чна промислов╕сть, м'ясо-молочне тваринництво, вирощування картопл╕). Головне м╕сто - Росток.

6. Центрально-Приодерський район (спец╕ал╕зац╕я: нафтопереробка, металург╕я, електротехн╕ка, електрон╕ка й приладобудування; у с╕льському господарств╕ - свинарство, вирощування жита й картопл╕). Головне м╕сто - Берл╕н.

7. Центрально-Приельбський район (спец╕ал╕зац╕я: видобуток вуг╕лля, електроенергетика, х╕м╕чна промислов╕сть, важке машинобудування, у с╕льському господарств╕ - вирощування пшениц╕, цукрового буряка, м'ясо-молочне тваринництво). Головне м╕сто - Лейпци╜.

8. П╕вденний район (спец╕ал╕зац╕я: машинобудування, текстильна промислов╕сть, деревообробна й целюлозно-паперова промислов╕сть, точна механ╕ка й оптика; у с╕льському господарств╕ - плем╕нне тваринництво, свинарство, вирощування велико§ рогато§ худоби. Головне м╕сто - Хемн╕ц.

Франц╕я склада╓ться з 96 департамент╕в та низки округ╕в. ╢ 7 великих економ╕чних район╕в (Паризький, П╕вн╕чний, Сх╕дний, Л╕онський, Зах╕дний, П╕вденно-Зах╕дний, Середземноморський). Вони, у свою чергу, под╕ляються на 22 економ╕ко-планувальних райони (наприклад, Лотаринг╕я, Бургунд╕я, Бретань тощо).

США адм╕н╕стративно под╕ляються на 50 штат╕в ╕ федеральний округ Колумб╕ю. ╢ так╕ економ╕чн╕ райони: Зах╕д, Середн╕й Зах╕д, П╕вн╕чний Сх╕д, П╕вн╕ч ╕ П╕вдень; кожний з них ма╓ ще й др╕бн╕ший под╕л.

Япон╕я адм╕н╕стративно под╕ля╓ться на 47 префектур (включно з трьома м╕ськими - Ток╕о, Осака, К╕ото). Хоккайдо ма╓ 14 областей. Разом нал╕чу╓ться 10 економ╕чних район╕в: П╕вденно-Зах╕дн╕ райони, Центральна Япон╕я, П╕вн╕чна Япон╕я тощо.

Бразил╕я адм╕н╕стративно склада╓ться з 23 штат╕в, 3 територ╕й та 1 федерального округу. ╢ 5 економ╕чних район╕в: П╕вденно-Сх╕дний (промисловий), П╕вденний (аграрний), П╕вн╕чно-Сх╕дний (плантац╕йного господарства), Центральнозах╕дний (м'ясного тваринництва), П╕вн╕чний (Амазон╕я - рибальства й збирання каучуку, л╕сово§ промисловост╕).


Лекц╕я 3.


ПЕРЕДУМОВИ РОЗМIЩЕННЯ ПРОДУКТИВНИХ СИЛ

План

1.Природн╕

2. Демограф╕чн╕

3. ╤сторико-економичн╕

Передумови розм╕щення продуктивних сил - це умови, без яких розм╕щення й розвиток виробництва неможлив╕. Наприклад, розвиток г╕рничодобувно§ промисловост╕ можливий лише за наявност╕ у ре╜╕он╕ корисних копалин; бавовнярство потребу╓ достатньо§ р╕чно§ суми додатн╕х температур; верстатобудування може зд╕йснюватися у ре╜╕онах з розвинутою промислов╕стю (споживач продукц╕§) та за наявност╕ значного контингенту висококвал╕ф╕ковано§ робочо§ сили виробництво товар╕в ширвжитку - за умов м╕сткого внутр╕шнього ринку, зумовленого пор╕вняно високою щ╕льн╕стю населення та певною його куп╕вельною спроможн╕стю тощо.

Можна уявити соб╕ ре╜╕они, позбавлен╕ деяких або й б╕льшост╕ позитивних передумов розм╕щення продуктивних сил. Наприклад, в Антарктид╕, у тундр╕, на високог╕р'§, у пустелях вони вкрай обмежен╕. У р╕дконаселених кра§нах (Монгол╕я, Мавритан╕я, ╤сланд╕я) нема передумов для розм╕щення виробництва продукц╕§ ширвжитку п╕двищено§ складност╕, наприклад легковичк╕в. Часто-густо передумови розм╕щення продуктивних сил випливають з ╕сторико-економ╕чних особливостей розвитку ре╜╕ону. Цим, наприклад, поясню╓ться ╕нтенсивн╕ший розвиток ╕ щ╕льн╕ше розм╕щення промислового виробництва у кра§нах ╢вропи пор╕вняно з кра§нами Аз╕§, Африки, Латинсько§ Америки. США й Канада перетворились на високорозвинут╕ держави швидше за Мексику, Бразил╕ю та Аргентину, зокрема тому, що перш╕ держави сформувалися вих╕дцями з розвинен╕ших кра§н ╢вропи (Велика Британ╕я, Франц╕я, Н╕дерланди, Н╕меччина), як╕ мали в╕дносно високу техн╕чну й економ╕чну культуру, а останн╕ - вих╕дцями з менш розвинутих кра§н (╤спан╕я, Португал╕я).

До передумов в╕дносяться також спос╕б виробництва, а також технолог╕чн╕ особливост╕ виробничого процесу, зумовлен╕ науково-техн╕чним процесом, р╕внем територ╕ального под╕лу сусп╕льно§ прац╕. ╥х можна под╕лити на три велик╕ блоки: природн╕, демограф╕чн╕, економ╕чн╕.

1. Природн╕ передумови. Класиф╕кац╕я природних ресурс╕в. Природно-ресурсний потенц╕ал

Природн╕ умови й ресурси ╕стотно впливають на особливост╕ й засади територ╕ально§ орган╕зац╕§ виробництва.

Природн╕ умови, до яких належать кл╕мат, рель╓ф, геолог╕чна будова, географ╕чне положення, можуть в одному випадку гальмувати розвиток сусп╕льного виробництва (с╕льське господарство в Сахар╕ або на Крайн╕й П╕вноч╕, транспорт у г╕рських районах) та вважатись несприятливими, а в ╕ншому - створювати додатков╕ умови для прогресу: нормальне зволоження, достатня р╕чна сума додатн╕х температур, родюч╕сть р╕внинного ╜рунту. Металоген╕чн╕ пояси у г╕рських системах сприяють розвитку добувно§, а пот╕м - ╕ переробно§ промисловост╕.

Наявн╕сть тих або ╕нших природних ресурс╕в (л╕сових, водних, земельних, рекреац╕йних), а також корисних копалин може правити за стимул, поштовх для розвитку економ╕ки кра§ни. ╤нше питання, як кра§на тим ресурсом порядкуватиме. Одна - продаватиме сировину, ц╕ни на яку на св╕товому ринку пост╕йно понижуються через перевищення пропозиц╕§ над попитом, а також через дедал╕ ширше впровадження у розвинутих державах матер╕алозбережних технолог╕й. Це прост╕ший спос╕б одержати прибуток, який зробить кра§ну такою, що розвива╓ться, бо багатство за рахунок природних ресурс╕в розбещу╓ ╕ да╓ змогу без надм╕рних зусиль добре жити. Приклад - колишн╕й СРСР: у 80-т╕ роки за експорт енергонос╕§в протягом п'яти рок╕в отримано понад 200 млрд. долар╕в. Лише незначна частина цих кошт╕в п╕шла на модерн╕зац╕ю промислового виробництва. А переважна частина валюти витрачена на ВПК, змарнована на товари ширвжитку, "харч╕", позичена у вигляд╕ довгострокових кредит╕в "дружн╕м кра§нам". Такий шлях для багатьох невеличких кра§н ╓ монокультурним, бо передбача╓ §хн╕й розвиток коштом яко§сь одн╕╓§ добувно§ галуз╕.

Наприклад, ч╕льним експортним товаром (а всередин╕ кра§ни - промисловим) ╓: м╕дь для Ч╕л╕ (46% експорту), Замб╕§ (87%), За§ру (48%); боксити для Ямайки (57%), Суринаму (56%); зал╕зна руда для Мавритан╕§ (83%); нафта для Венесуели, Брунею, ╤раку тощо.

╤ншим шляхом ╕дуть кра§ни, як╕ мають природн╕ ресурси та вм╕ють §х використовувати для вдосконалення власно§ економ╕ки. За приклад можуть правити Кувейт, Бахрейн, Сауд╕вська Арав╕я, ОАЕ. Джерелом §хнього процв╕тання стали родовища нафти й природного газу. Тепер там розвиваються й ╕нш╕ галуз╕ промисловост╕, як-от нафтопереробка, енергом╕стка металург╕я, х╕м╕чна ╕ндустр╕я. Ц╕ кра§ни мають чимал╕ валютн╕ кошти ╕ вкладають §х в економ╕ку ╕нших держав, купують нерухом╕сть по всьому св╕т╕.

Основним природним ресурсом Швец╕§ та Ф╕нлянд╕§ ╓ л╕с. Завдяки йому ц╕ кра§ни стали пров╕дними експортерами паперу, картону та ╕нших продукт╕в переробки деревини.

╢ ще третя група кра§н, яка н╕коли не вир╕знялася наявн╕стю природних ресурс╕в на сво§й територ╕§. Однак саме це стимулювало потужний розвиток переробно§ промисловост╕. Япон╕ю, що належить до таких кра§н, почали нав╕ть називати "переробним комплексом". Маючи лише 5% необх╕дних природних ресурс╕в ╕ завозячи решту 95%, кра§на л╕диру╓ у виплавц╕ стал╕ й кольорових метал╕в з §хн╕м подальшим експортом, в експорт╕ продукц╕§ машинобудування, в л╕сов╕й та х╕м╕чн╕й промисловост╕. У 70-т╕ роки прагнучи зменшити залежн╕сть японсько§ економ╕ки в╕д ╕мпорту ресурс╕в, учен╕ взялися розробляти менш енерго- та металом╕стк╕ технолог╕§. Цей досв╕д п╕дтримали ус╕ розвинут╕ кра§ни св╕ту; останн╕м часом виокремилась така тенденц╕я: чим вищий р╕вень розвитку виробництва у кра§н╕, тим менше залежить вона в╕д ресурсного фактора. Це стосу╓ться не лише сировини, але й природних умов, - екстремальн╕ природн╕ умови становлять дедал╕ меншу перешкоду для розвитку с╕льського господарства: у Сахар╕ рослинництво може розвиватися завдяки зрошенню, а за Полярним колом - у закритому ╜рунт╕. Брак якогось ресурсу на земн╕й поверхн╕ може надолужуватися за рахунок поклад╕в Св╕тового океану. Натуральну сировину (деревину, метал) зам╕нюють синтетичною (пластмаси тощо).

Природн╕ умови та ресурси справляють ╕стотний вплив на галузеву структуру народного господарства кра§ни та види виробництва, що залежать в╕д природних умов, а ╓ ╕ так╕, як╕ в╕д них не залежать.

Перш╕сть деяких кра§н у забезпеченост╕ природними ресурсами (Рос╕я, Китай, Бразил╕я та ╕н.) ще не св╕дчить про високий р╕вень §хнього економ╕чного розвитку. За внутр╕шн╕м валовим продуктом (ВВП) на душу населення вони пос╕дають, в╕дпов╕дно, 57, 102 та 35 м╕сця у св╕т╕. Ось яскравий приклад на п╕дтвердження ц╕╓§ думки: Япон╕я не ма╓ значних природних ресурс╕в, але входить до "Велико§ С╕мки" .

Нер╕дко обсяги запас╕в природних копалин ще не св╕дчать про §хню високу як╕сть. Так, за забезпечен╕стю кам'яним ╕ бурим вуг╕ллям у св╕т╕ перед ведуть США, Австрал╕я, ФРН та Рос╕я, а у перерахунку на умовне паливо (1 кг при сталюванн╕ вид╕ля╓ 7000 ккал тепла) л╕дирують, кр╕м США ╕ Рос╕§ - Китай та ╤нд╕я. Це св╕дчить, що при оц╕нц╕ запас╕в ресурс╕в сл╕д враховувати не лише §хн╕ ф╕зичн╕ обсяги, але ╕ як╕сть. Природно, що у кращих умова

х перебувають кра§ни, як╕ мають запаси ресурс╕в менш╕, але вищо§ якост╕. ╥м не треба витрачати додатков╕ кошти на видобуток, транспортування й переробку сировини. Водночас ╕ в╕дход╕в, що забруднюють навколишн╓ середовище, залиша╓ться менше.

Така сама тенденц╕я збер╕га╓ться й щодо нафти та природного газу. Показовим також ╓ анал╕з глибини переробки нафтово§ сировини та в╕дсоток виходу св╕тлих нафтопродукт╕в, бо й це залежить в╕д р╕вня розвитку економ╕ки. ╤ в цьому - поруч з╕ структурною перебудовою економ╕ки й запровадженням енергозбережних технолог╕й також один ╕з шлях╕в виходу Укра§ни з економ╕чно§ кризи.

Багато кра§н не використову╓ повною м╕рою с╕льськогосподарськ╕ уг╕ддя, що теж належать до природних ресурс╕в: маючи значн╕ земельн╕ уг╕ддя, вони не одержують на них високих врожа§в.

Наявн╕сть або брак якихось природних умов або ресурс╕в до певно§ м╕ри дикту╓ розм╕щення продуктивних сил на територ╕§. Щоправда, ╕нколи - через зм╕ну природних умов - доводиться перерозпод╕ляти продуктивн╕ сили на територ╕§. За приклад можуть правити насл╕дки "парникового ефекту" ).

При потепл╕нн╕ оч╕ку╓ться загальне п╕двищення вологост╕ та зб╕льшення опад╕в у ╢вроп╕, а це, насамперед, може в╕дбитись на робот╕ ГЕС. Оск╕льки численн╕ мал╕ р╕чки стануть повноводн╕ш╕, треба подумати про ширше впровадження мало§ енергетики.

На ТЕС ╕ АЕС поверхнев╕ конденсатори охолоджують за допомогою велико§ к╕лькост╕ води, яка при п╕двищення температури пов╕тря потепл╕╓, а це зб╕льшить витрати охолоджуючо§ води та енерг╕§ на §§ подачу.

╤стотно зросте споживання енерг╕§ у виробництвах, як╕ вимагають створення контрольовано§ атмосфери - штучного кл╕мату. Це - точна механ╕ка, комп'ютерна техн╕ка, б╕олог╕чне виробництво. За деякими даними, на вентилювання й кондиц╕ювання у промисловост╕ на к╕нець 2010 року витрачатиметься до 40% електроенерг╕§.

Класиф╕кац╕я природних ресурс╕в залежить в╕д поставлено§ мети. Природн╕ ресурси - це елементи й сили природи, як╕ можуть використовуватись у виробнич╕й ╕ невиробнич╕й д╕яльност╕ людини. Вони под╕ляються на:

- м╕неральн╕, до яких зараховуються корисн╕ копалини та м╕нерально-буд╕вельна сировина. М╕неральн╕ ресурси можуть п╕дрозд╕лятися на паливн╕, рудн╕ й нерудн╕;

- земельн╕, серед яких вид╕ляють типи ╜рунт╕в, а також види господарського використання земель: р╕лля, с╕нокоси й пасовища, л╕си й чагарники, малопродуктивн╕ земл╕ тощо;

- водн╕, як╕ п╕дрозд╕ляються на води Св╕тового океану та води суходолу, що складаються з поверхневих вод (р╕чки, озера, ставки, водосховища, болота, льодовики) ╕ п╕дземних вод (╜рунтов╕ та артез╕анськ╕);

- б╕олог╕чн╕ ресурси, що включають рослинний ╕ тваринний св╕т;

- ресурси Св╕тового океану, що перебувають: у вод╕ в розчиненому стан╕, на морському дн╕ й п╕д ним - у товщ╕ земно§ кори;

- рекреац╕йн╕, котр╕ включають природно-кл╕матичн╕, бальнеолог╕чн╕ й запов╕дн╕;

- кл╕матичн╕ й косм╕чн╕, до яких зарахову╓ться сонячна енерг╕я, енерг╕я в╕тру, внутр╕шн╓ тепло Земл╕, енерг╕я хвиль, осв╕тлен╕сть тощо.

За ступенем вичерпуваност╕ природн╕ ресурси под╕ляються на невичерпн╕ й вичерпн╕. До невичерпних природних ресурс╕в в╕дносяться: сонячна енерг╕я, внутр╕шн╓ тепло Земл╕, енерг╕я в╕тру, води. До вичерпних природних ресурс╕в зараховуються: ╜рунт (1 см ╜рунту в╕дновлю╓ться через 100 рок╕в), рослинний ╕ тваринний св╕т, атмосферне пов╕тря, вода.

До нев╕дновних з погляду людства в╕дносяться корисн╕ копалини й м╕нерально-буд╕вельна сировина. Пер╕од §хнього в╕дновлення у земн╕й кор╕ нал╕чу╓ десятки й сотн╕ м╕льйон╕в рок╕в, що несум╕рно з життям людини. Кр╕м того, у найближчому майбутньому повн╕стю вичерпа╓ться багато розв╕даних запас╕в корисних копалин .

Сучасний етап розвитку цив╕л╕зац╕§ характеризу╓ться тим, що дедал╕ б╕льша частина природних умов перетворю╓ться на природн╕ ресурси. Сьогодн╕ сонячне тепло, внутр╕шн╓ тепло Земл╕, опади, кл╕мат ╕ рель╓ф част╕ше розглядаються як природний ресурс, н╕ж природн╕ умови для житт╓д╕яльност╕ людини.

Треба розр╕зняти так╕ поняття: м╕неральн╕ ресурси, природн╕ ресурси, сировина й корисн╕ копалини.

М╕неральн╕ ресурси - це сукупн╕сть запас╕в корисних копалин у надрах Земл╕ (району, кра§ни, ре╜╕ону, планети), придатних для використання у р╕зних галузях господарства.

Корисн╕ копалини - це м╕неральн╕ утворення в земн╕й кор╕ з певним х╕м╕чним складом ╕ ф╕зичними властивостями, як╕ використовуються людиною у §§ господарськ╕й д╕яльност╕.

Корисн╕ копалини пос╕дають особливе м╕сце серед природних ресурс╕в. За ступенем розв╕даност╕ та вивченост╕ поклади корисних копалин под╕ляються на:

А - докладно розв╕дан╕ й передан╕ до експлуатац╕§;

В - попередньо розв╕дан╕ з приблизним визначенням меж поклад╕в;

С1 - слабко розв╕дан╕, частково з урахуванням екстраполяц╕§;

С2 - перспективн╕ ресурси.

Корисн╕ копалини розр╕зняються за як╕стю, глибиною залягання, вм╕стом корисного компонента у пород╕ тощо. Наприклад, вуг╕лля бува╓ буре й кам'яне. Буре ма╓ нижчу теплотв╕рну зд╕бн╕сть, н╕ж кам'яне (при спалюванн╕ 1 кг бурого вуг╕лля вид╕ля╓ться 5-6 тис. ккал тепла, кам'яного вуг╕лля Кузнецького басейну - 8,5 тис. ккал, Донецького - 7-9 тис. ккал, Печорського - 4-9 тис. ккал). Вуг╕лля може мати сп╕кн╕сть ╕ використовуватись для коксування (вуг╕лля Велико§ Британ╕§, Китаю, Апалацького басейну в США, Донецького - в Укра§н╕, П╕вденно-Якутського - в Рос╕§).

Корисн╕ копалини характеризуються глибиною залягання. У деяких випадках зд╕йсню╓ться в╕дкритий видобуток сировини: Дн╕провський та Кансько-Ачинський буровуг╕льн╕ басейни, Кузнецький та П╕вденно-Якутський кам'яновуг╕льн╕ басейни, КМА, Н╕копольськ╕ й Великотокмацьк╕ поклади марганцевих руд тощо. Видобуток корисних копалин може також вестись шахтним способом: видобуток алмаз╕в, золота й ср╕бла в ПАР, видобуток кам'яного вуг╕лля у Донбас╕.

Корисн╕ копалини, в╕дом╕ п╕д одн╕╓ю й т╕╓ю ж назвою, можуть розр╕знятися за х╕м╕чним складом. Наприклад, нафта бува╓ р╕дка (найчаст╕ше) й густа (Ярезьк╕ поклади у Печорському басейн╕, поклади у Швец╕§ та Норвег╕§), св╕тла (Апшеронська, Мангишлацька, Сахал╕нська), чорна й коричнева.

Корисн╕ копалини використовуються як сировина р╕зними галузями промисловост╕ (табл. 3.4). Вм╕ст корисного компонента в рудах неоднаковий. Наприклад, у Франц╕§ зал╕зна руда м╕стить 30-33% зал╕за, у Б╕лоз╕рську в Укра§н╕ - 58-60%. Вм╕ст м╕д╕ у пород╕ здеб╕льшого не перевищу╓ 5%, а алюм╕н╕ю - 10%.

Один ╕ той самий метал може видобуватися з р╕зних руд. Зал╕зо - з зал╕зних руд, зал╕зистих кварцит╕в, магнетитових кварцит╕в. Алюм╕н╕й - з боксит╕в, нефелин╕в ╕ алун╕т╕в. М╕дь - з м╕дистих п╕щаник╕в, м╕дистих сланц╕в, м╕дного колчедану, м╕дно-н╕келевих, м╕дно-мол╕бденових та пол╕металевих руд. Золото й ср╕бло зустр╕чаються у вигляд╕ самородк╕в, розсипу та у склад╕ з ╕ншими металами.

До природних ресурс╕в Укра§ни зараховуються земельн╕, кл╕матичн╕, рекреац╕йн╕ ресурси, рослинний та тваринний св╕т, ресурси Чорного та Азовського мор╕в, корисн╕ копалини, внутр╕шн╕ води тощо.

Площа л╕с╕в становить 8,6 млн га: за §хн╕й рахунок Укра§на задовольня╓ 25% сво§х потреб у деревин╕. Площа с╕льськогосподарських уг╕дь нал╕чу╓ 41,8 млн га (з них - 33,2 млн га р╕лл╕). Основн╕ типи ╜рунт╕в: с╕р╕, л╕сов╕, чорноземн╕, дерново-п╕дзолист╕, бур╕ л╕сов╕.

В Укра§н╕ ╓ багато р╕зноман╕тних м╕неральних ресурс╕в.

Паливн╕ ресурси. Кам'яне вуг╕лля видобува╓ться у Донбас╕ та Льв╕всько-Волинському басейн╕. В Донбас╕ зосереджено 98% кам'яного вуг╕лля Укра§ни: 25% коксу╓ться, 30% - антрацити, 30% - довгополуменеве. Глибина залягання - 500-750 м (максимальна - 1200 м), товщина шар╕в - 0,5-2,0 м.

У район╕ Лисичанська заляга╓ довгополуменеве вуг╕лля, б╕ля Червоноарм╕йська - газове, б╕ля Донецька, Мак╕§вки та Кад╕§вки - кокс╕вне. Льв╕сько-Волинський басейн зосередив 2% вуг╕лля (30% - кокс╕вне): глибина залягання - 300-700 м, товщина шар╕в - 0,5-1,0 м.

Буре вуг╕лля бува╓ бурого, жовто-бурого або чорно-бурого кольору. При згорянн╕ 1 кг бурого вуг╕лля вид╕ля╓ться 6500-7400 ккал тепла. Використову╓ться як добриво для одержання р╕дкого палива, побутового газу, г╕рського воску. Найб╕льш╕ поклади: Дн╕провський басейн (2,4 млрд т, глибина залягання - 5-140 м, в╕дкритий видобуток), Дн╕провсько-Донецька вугленосна пров╕нц╕я (0,9 млрд т), Донецький басейн (0,3 млрд т). Буре вуг╕лля ╓ також у Закарпатт╕ й на Под╕лл╕.

Нафта й природний газ. Найб╕льш╕ запаси нафти й природного газу зосереджен╕ на Прикарпатт╕, У Дн╕провсько-Донецькому район╕ та Причорномор'§. Дн╕провсько-Донецький район включа╓ прилуцьк╕ й Леляк╕вськ╕ родовища нафти у Черн╕г╕вськ╕й област╕, Рибальське й Качан╕ське - у Сумськ╕й област╕, Радчен╕вськ╕ - у Полтавськ╕й област╕. Родовища газу ╓ б╕ля Юль╓вки, Шебелинки й Кигич╕вки у Харк╕вськ╕й област╕, а також у Дн╕пропетровськ╕й, Полтавськ╕й та Сумськ╕й областях. Родовища нафти на Передкарпатт╕: Долина й Борислав. Родовища газу: Дашава й Калуш.

У Причорномор'§ та Приазов'§ родовища нафти та природного газу в╕дкрит╕ й експлуатуються на шельф╕ Чорного моря: Гол╕щинське, Шм╕дта, Штормове, Тарханкутське, Дельф╕н. Родовища природного газу ╓ на шельф╕ Азовського моря: Керченське, Казантипське, Стр╕лкове.

Сучасн╕ потреби Укра§ни у нафт╕ становлять приблизно 40-50 млн т, а власн╕ родовища дають до 4 млн т на р╕к. Шляхи виходу з кризи: зменшити споживання енергонос╕§в, зб╕льшити вих╕д св╕тлих компонент╕в при нафтопереробц╕, а також добувати нафтопродукти з вуг╕лля. Необх╕дну технолог╕ю розробив Донецький ╕нститут ф╕зико-орган╕чно§ х╕м╕§ та вуглех╕м╕§. Бензин можна одержувати з "солоного" вуг╕лля Зах╕дного Донбасу. Його поклади чимал╕, але через низьку як╕сть сировини у традиц╕йному вар╕ант╕ (як паливо) воно нерентабельне. "Р╕дке вуг╕лля" протягом к╕лькох десятир╕ч використову╓ ПАР, пропонуючи нам сво§ технолог╕§ та ╕нвестиц╕§.

Торф - сировина для паливно§ та х╕м╕чно§ промисловост╕. З нього одержують р╕дке паливо, феноли, в╕ск, ам╕ак, спирт тощо. Також виробляють ╕золяц╕йн╕ плити й добриво для лан╕в. В Укра§н╕ в╕домо 3118 родовищ торфу з геолог╕чними запасами 2,2 млдр.т, що зосереджен╕ переважно у Пол╕сс╕: у Волинськ╕й, Р╕вненськ╕й, Житомирськ╕й областях. Загальна площа родовищ - 1 млн га; з них промислов╕ - 600 тис га, де зосереджено 735 млн. т торфу. Товщина шар╕в - 10-12 м. Найб╕льш╕ родовища: ╤рдинське у Черкаськ╕й област╕, Замглай - у Черн╕г╕вськ╕й, Брюховецьке - у Льв╕вськ╕й.

Поклади горючих сланц╕в оц╕нюються у 3,7 млрд т; найб╕льше родовище - Бовтиське у Карпатах. За як╕стю вони не поступаються естонським, товщина шар╕в - 1-6 м. Родовище горючих сланц╕в в╕дкрите також поблизу Олександр╕§ (К╕ровоградська область); запаси - на р╕вн╕ 3 млрд т.

Озокерит або г╕рський в╕ск, до складу якого входять тверд╕ вуглеводн╕ параф╕нового ряду, використову╓ться в електрон╕ц╕ як ╕золятор, у текстильн╕й промисловост╕ - для глянсування тканин, у шк╕рян╕й промисловост╕ - для обробки шк╕р. З озокериту виготовляють ваксу для взуття, параф╕н, лаки. Найб╕льше його родовище розташоване на передг╕р'§ Карпат (Долина, Трускавець, Борислав); видобуток провадиться лише на Бориславському родовищ╕ шахтним способом.

Металев╕ корисн╕ копалини.

Зал╕зна руда. В Укра§н╕ в╕домо чимало родовищ зал╕зних руд ╕ зал╕зистих кварцит╕в, що найб╕льш╕ з них - поклади зал╕зних руд.

Кривор╕зький басейн нал╕чу╓ понад 60 родовищ з загальними запасами 18,7 млрд т. Руди частково виходять на поверхню, а також залягають до глибини 2500 м; вм╕ст зал╕за у верхн╕х шарах - 30-40%, у глибинних - 50-60%. Тут видобува╓ться 90% руди.

Кременчуцький басейн магнетитових кварцит╕в включа╓ три родовища: Гор╕шньоплавнинське у Полтавськ╕й област╕, Лаврин╕вське та Ерист╕вське. Вм╕ст зал╕за - 36%, запаси - 4,5 млрд т. Б╕лозерський зал╕зорудний район. Вм╕ст зал╕за - 58-60%, запаси - 2,5 млрд т. Керченський зал╕зорудний район ма╓ бур╕ зал╕зняки з вм╕стом ванад╕ю та марганцю; запаси - 1,8 млрд т. Видобуток провадиться в╕дкритим способом, вм╕ст зал╕за - 40-45%. Приазовське родовище зал╕зних руд розробля╓ться в╕дкритим способом, вм╕ст зал╕за - 30-33%.

Зал╕зист╕ кварцити поширен╕ скр╕зь. Найб╕льш╕ запаси - у Дн╕пропетровськ╕й (20 млрд т), Полтавськ╕й (3,6 млрд т), Одеськ╕й, Запор╕зьк╕й, К╕ровоградськ╕й та В╕нницьк╕й областях.

Хромов╕ руди в╕дкрит╕ у Побужж╕ К╕ровоградсько§ област╕; глибина залягання - 60-160 м. Вони використовуються для виробництва нержав╕ючо§ стал╕.

Марганцев╕ руди. Н╕копольське та ╤нгулецьке родовища у Запор╕зьк╕й, Хощеватське - у К╕ровоградськ╕й, Бурштинське - в ╤вано-Франк╕вськ╕й областях, Чивчинське - у Карпатах тощо. Н╕копольське, Велике Токмацьке, Орджон╕к╕дзевське та ╤нгулецьке родовища входять до складу Придн╕провського марганцевого басейну, §хня площа - понад 1000 кв.км, глибина залягання - 15-120 м, товщина шар╕в - в╕д 10 см до 6 м.

Титан входить до складу майже 70 р╕зних м╕нерал╕в (╕льмен╕т, рутил, титаномагнетит тощо). Це легкий метал, що використову╓ться у л╕тако- й ракетобудуванн╕. Основн╕ поклади титану - в Житомирськ╕й, Ки§вськ╕й та Черкаськ╕й областях. В╕дом╕ також ╤ршанське ╕льмен╕тове й Самотканськео титано-циркон╕╓ве родовища.

Алюм╕н╕╓в╕ руди - алун╕ти, нефел╕ни й боксити. Боксити ╓ у Смолянському (Черкаська область) та Високоп╕льському (Дн╕пропетровська область) родовищах, алун╕ти - на Закарпатт╕, нефел╕ни - у Приазов'§.

Н╕кель використову╓ться для виробництва бронзи, латун╕, особливих сорт╕в стал╕, чавуну й для покриття металевих поверхонь. Промисловими вважаються запаси з вм╕стом металу понад 1%. В Укра§н╕ в╕домо 10 невеликих н╕келево-кобальтових родовищ. Розробка поклад╕в зд╕йсню╓ться на Побузькому родовищ╕ в К╕ровоградськ╕й област╕ й Придн╕провському в Дн╕пропетровськ╕й; глибина залягання - 70-80 м.

Пол╕метал╕чн╕ руди виявлен╕ у Нагольному кряж╕ (Донбас) та Закарпатт╕ (Береговське ╕ Бриганське родовища).

Ртуть видобувають з к╕новар╕ в Донбас╕ (Микит╕вка) та Закарпатт╕ (Вишк╕в).

В Укра§н╕ виявлено 10 поклад╕в, а також понад 300 рудовиявлень золота, 7 з яких вважаються придатними для осво╓ння. Розташован╕ вони здеб╕льшого в Закарпатськ╕й, К╕ровоградськ╕й, Донецьк╕й, Дн╕пропетровськ╕й та Кривор╕жськ╕й областях. Це Серг╕§вка, Широка Балка, Балка Золота, Майське, Самотканне та ╕нш╕. Мужи§вський поклад в Закарпатт╕ першим в Укра§н╕ почав давати сировину: спочатку 400-500 кг на р╕к, а пот╕м - до 900 кг золота. З нього може бути добуто 70 тис. т цинку та 300 тис. т свинцю.

Золото ╓ супутн╕м компонентом у Кривор╕зьк╕й зал╕зн╕й руд╕. Нин╕ у хвостосховищах г╕рничозбагачувальних комб╕нат╕в накопичено не менше 250 т золота. ╤сну╓ технолог╕я його видобутку, але потр╕бн╕ чимал╕ ╕нвестиц╕§.

Серед неметалево§ сировини ╓ велика група корисних копалин, що використовуються у х╕м╕чн╕й промисловост╕. Укра§на багата на кам'яну й кухонну с╕ль, фосфорити, самор╕дну с╕рку тощо.

Кал╕йн╕ сол╕ видобуваються у Льв╕вськ╕й (Стебник, Борислав) та ╤вано-Франк╕вськ╕й областях (Калуш, Тростянець).

Кухонна с╕ль зосереджена у Донбас╕. Запаси - 9 млрд т, товщина шар╕в - 40 м (Слов'янськ, Артем╕вськ). Зустр╕чаються також поклади у Передкарпатт╕ й Закарпатт╕. У Криму, Причорномор'§ та Приазов'§ ╓ озера й лимани з самосадною кухонною с╕ллю.

Фосфорити ╓ у Придн╕стров'§ (Терноп╕льська, Хмельницька та В╕нницька област╕), у Сумськ╕й (Кролевецьке родовище) та Харк╕вськ╕й (╤зюмське родовище) областях.

Самор╕дна с╕рка видобува╓ться з Явор╕вського та Роздольського родовищ на Прикарпатт╕.

Вогнетривн╕ глини використовуються як сировина для виготовлення цегли для доменних печей. ╥хн╕ поклади ╓ у Донецьк╕й, Дн╕пропетровськ╕й, Запор╕зьк╕й, Черкаськ╕й, Житомирськ╕й та Сумськ╕й областях.

Граф╕т видобува╓ться у Завалл╕ К╕ровоградсько§ област╕, а також у Запор╕зьк╕й, Дн╕пропетровськ╕й та Донецьк╕й областях.

Укра§нськ╕ каол╕нов╕ глини, що використовуються для виробництва порцеляни, фаянсу, гуми й паперу, - одн╕ з найкращих у св╕т╕. Вони розташован╕ у межах Укра§нського кристал╕чного щита: Житомирська, Хмельницька, Дн╕пропетровська, Запор╕зька й В╕нницька област╕.

Мармур видобува╓ться у Донбас╕, Криму й Карпатах, у Ки§вськ╕й та Житомирськ╕й областях.

Вапняк ╓ у район╕ Укра§нського кристал╕чного щита ╕ в Криму. В╕н використову╓ться як буд╕вельний матер╕ал та для виробництва цукру.

Бурштин зустр╕ча╓ться поблизу селища Клес╕в Р╕вненсько§ област╕.

Самоцв╕ти. На Житомирщин╕ ╓ родовища топаз╕в, тигрового ока, аквамарину, яшми, опалу. Володарсько-Волинська рудня видобува╓ "винн╕" топази, димчастий кварц р╕зних в╕дт╕нк╕в. Подибуються кристали топаз╕в вагою до 80 кг. Це ун╕кальне родовище. На п╕вденному берез╕ Криму, в район╕ згаслого вулкану Карадаг ╓ розсипи агату, яшми, г╕рського кришталю, аметисту, цитрину, сердол╕ку. З 1978 р. Карадаг оголошено запов╕дником.

За кольором ╕ як╕стю укра§нськ╕ гран╕ти вважаються одними з найкрасив╕ших у св╕т╕. ╥х видобувають у Карпатах, на Укра§нському кристал╕чному масив╕, особливо в Житомирськ╕й област╕.

До природних ресурс╕в в╕дносяться також термальн╕ води як джерело теплово§ енерг╕§. ╥хн╕ виходи найзручн╕ше використовувати у Криму, в Карпатах та на Закарпатт╕. Так╕ води розташовуються на глибин╕ в╕д 450 (t=40 °С) до 1000-2000 м (t=70-100 °С).

Рекреац╕йн╕ ресурси р╕зноман╕тн╕: це м╕неральн╕ води, л╕кувальн╕ гряз╕, ропа лиман╕в, кл╕матолог╕чн╕ ресурси л╕с╕в ╕ мор╕в тощо.

В Укра§н╕ в╕домо понад 100 джерел м╕неральних вод: "Нафтуся" - у Льв╕вськ╕й, "Куяльник" - в Одеськ╕й, "Миргородська" - у Полтавськ╕й, зразка "Боржом╕" - в Рах╕вському район╕ Ужгородсько§, "Великодолинський нарзан" - в Одеськ╕й областях тощо.

Кл╕матолог╕чн╕ ресурси: у Карпатах (г╕рське пов╕тря, хвойн╕ л╕си, м╕неральн╕ джерела), на п╕вденному берез╕ Криму (сполучення г╕рського пов╕тря з╕ степовим, морська вода, гел╕ол╕кування, грязел╕кування, м╕неральн╕ джерела, ропа лиман╕в), у Причорномор'§ та Приазов'§ (по╓днання степового й морського пов╕тря з гел╕о- та грязел╕куванням, морськими купелями).

2. Демограф╕чн╕ передумови розм╕щення продуктивних сил

У комплекс╕ передумов розм╕щення продуктивних сил демограф╕чн╕ ╓ найважлив╕шою складовою частиною, бо трудов╕ ресурси - головна продуктивна сила. Анал╕зуючи вплив демограф╕чних передумов на розм╕щення продуктивних сил, треба враховувати, що населення - не лише виробник матер╕альних благ ╕ послуг, але ╕ §хн╕й споживач. Тому враховувати сл╕д ╕ ос╕б у працездатному в╕ц╕, ╕ д╕тей, ╕ ос╕б похилого в╕ку. Населення у сво§й сукупност╕ форму╓ ╕ споживчий ринок, ╕ ринок прац╕.

Демограф╕чн╕ передумови можна под╕лити на так╕ основн╕ структурн╕ блоки:

· чисельн╕сть населення кра§ни (ре╜╕ону), його динам╕ка, характер в╕дтворення;

· розм╕щення населення на територ╕§, щ╕льн╕сть населення, форми розселення, м╕грац╕§;

· статевов╕кова структура населення, чисельн╕сть ╕ динам╕ка трудових ресурс╕в, р╕вень §хньо§ квал╕ф╕кац╕§;

· структура зайнятост╕ населення;

· нац╕ональний склад населення;

· демограф╕чна пол╕тика держави.

У вза╓мод╕§ з ╕ншими передумовами й факторами розм╕щення продуктивних сил той чи ╕нший структурний блок ста╓ пров╕дним, визначальним.

Чисельн╕сть населення найб╕льше вплива╓ на формування контингенту трудових ресурс╕в ╕ потенц╕алу внутр╕шнього ринку кра§ни або ре╜╕ону. Певною м╕рою вона визнача╓ й розм╕р валового внутр╕шнього продукту кра§ни, хоча ця залежн╕сть не пряма: вир╕шальний вплив на цю величину справляють ╕нш╕ фактори (наприклад, продуктивн╕сть прац╕).

Анал╕зуючи демограф╕чн╕ передумови розм╕щення продуктивних сил, треба враховувати чисельн╕сть населення ре╜╕ону на даний момент ╕ його динам╕ку в час╕. Це необх╕дно для визначення ц╕ло§ низки економ╕чних показник╕в: забезпеченост╕ трудовими ресурсами на розрахунковий пер╕од, обсягу виробництва товар╕в народного споживання, обсягу кошт╕в на соц╕альне забезпечення, розм╕р╕в буд╕вництва житла, шк╕л, л╕карень тощо. Нав╕ть власник невеличкого п╕дпри╓мства побутового обслуговування повинен бодай у загальних рисах знати динам╕ку чисельност╕ населення м╕крорайону, щоб планувати свою д╕яльн╕сть. А кер╕вник великих економ╕чних структур повинен мати ╕нформац╕ю про населення не лише свого ре╜╕ону й кра§ни, але й ╕нших кра§н ╕, нав╕ть, усього св╕ту.

На початок 2001 року населення св╕ту перевищило 6,2 млрд. чол. У десятьох найб╕льших кра§нах зосереджувалось б╕льше половини всього св╕тового населення. Населення Укра§ни становило 49,3 млн чол.

Динам╕ка природного приросту населення ре╜╕ону залежить в╕д р╕вн╕в народжуваност╕ й смертност╕; прир╕ст населення - це р╕зниця м╕ж к╕льк╕стю народжених ╕ померлих за певний пер╕од (звичайно - за р╕к). Щоб дан╕ про народжуван╕сть, смертн╕сть ╕ природний прир╕ст були сп╕вставн╕ за р╕зними ре╜╕онами, §х розраховують на 1000 душ населення, одержуючи в╕дпов╕дн╕ коеф╕ц╕╓нти: коеф╕ц╕╓нт народжуваност╕ , коеф╕ц╕╓нт смертност╕, коеф╕ц╕╓нт природного приросту.

Коеф╕ц╕╓нти природного руху обчислюються у пром╕ле (‰). Народжуван╕сть - найдинам╕чн╕ший складник, бо саме вона вплива╓ на зм╕ну природного приросту населення. Загальн╕ коеф╕ц╕╓нти народжуваност╕ прост╕ для обчислення, проте вони не зовс╕м точно характеризують демограф╕чний процес, бо не враховують в╕кову структуру населення. Точн╕ш╕ сумарн╕ коеф╕ц╕╓нти, як╕ показують к╕льк╕сть д╕тей, перес╕чно народжених одн╕╓ю ж╕нкою протягом життя (умовно - в╕д 15 до 50 рок╕в; методика розрахунку цього та ╕нших спец╕альних показник╕в в╕дтворення населення розгляда╓ться у курс╕ демограф╕чно§ статистики). Щоб забезпечити хоча б просте в╕дтворення населення (цебто нульовий прир╕ст), треба, аби сумарний коеф╕ц╕╓нт становив 2,6. У кра§нах з високою смертн╕стю в╕н повинен бути вищий, у кра§нах з низькою смертн╕стю (╕, в╕дпов╕дно, з б╕льшою тривал╕стю життя) в╕н понижу╓ться. В Укра§н╕ в╕н дор╕вню╓ 2,12; саме ст╕льки д╕тей ма╓ (у середньому) народити ж╕нка протягом життя, щоб у кра§н╕ забезпечувалося просте в╕дтворення.

Найвищ╕ показники народжуваност╕ - у кра§нах, що розвиваються, особливо в Африц╕. Рекорд належить Кен╕§, де сумарний коеф╕ц╕╓нт народжуваност╕ становить 8,00. В Йордан╕§ в╕н дор╕вню╓ 7,4, у Сенегал╕ - 7,2, у Мексиц╕ - 6,2. Найнижч╕ коеф╕ц╕╓нти притаманн╕ ╢вроп╕: Угорщина - 1,8, Австр╕я - 1,4, ФРН - 1,3. У Япон╕§ цей коеф╕ц╕╓нт становить 1,7, у США - 1,8. Тобто, у розвинутих кра§нах св╕ту склалась дуже напружена демограф╕чна ситуац╕я.

Другою складовою частиною динам╕ки природного приросту ╓ смертн╕сть. У стор╕чч╕, що мина╓, показник смертност╕ у ц╕лому в усьому св╕т╕ знижу╓ться, особливо це пом╕тно у випадку кра§н, що розвиваються. Однак, протягом останн╕х десятир╕ч у високорозвинутих кра§нах св╕ту в╕н почав повол╕ зростати. У цих кра§нах загальний коеф╕ц╕╓нт смертност╕ нер╕дко вищий, н╕ж у тих, що розвиваються.

Одним з показник╕в, що найб╕льш точно в╕дбивають демограф╕чну ситуац╕ю в кра§н╕, ╓ коеф╕ц╕╓нт смертност╕ немовлят, цебто к╕льк╕сть д╕тей, як╕ померли у в╕ц╕ до одного року в перерахунку на 1000 чол. ╤ тут виявля╓ться, що в╕н найнижчий в економ╕чно розвинен╕ших кра§нах.

Показники народжуваност╕ й смертност╕, як вже йшлося, визначають динам╕ку природного приросту населення. Коеф╕ц╕╓нт природного приросту в св╕т╕ досяг максимуму (20,6‰) у друг╕й половин╕ ш╕стдесятих рок╕в. Пот╕м в╕н почав знижуватись ╕ наприк╕нц╕ в╕с╕мдесятих рок╕в становив 16,1‰.

Найнижч╕ показники природного приросту властив╕ ╓вропейським кра§нам. У деяких кра§нах (як-от Латв╕я, Болгар╕я, Н╕меччина, Рос╕я) показник в╕д'╓мний. В 2001 р. коеф╕ц╕╓нт приросту для Укра§ни становив -7,5‰.

Найвищ╕ коеф╕ц╕╓нти природного приросту спостер╕гаються у кра§нах Африки й Близького Сходу, перевищуючи де-не-де 35-40‰.

Характер в╕дтворення населення безпосередньо вплива╓ на його статевов╕кову структуру. Особливе значення ма╓ контингент ос╕б працездатного в╕ку.

Частка ос╕б працездатного в╕ку в економ╕чно розвинутих кра§нах вища, н╕ж у тих, що розвиваються. Щодо економ╕ки - це позитивний факт. Демограф╕чне навантаження на працездатне населення тут менше, бо менша частка непрацездатних покол╕нь, як╕ потребують соц╕ально§ п╕дтримки. Висловлюючись мовою статистики: якщо в Укра§н╕ на одного працюючого припада╓ 0,6 утриманц╕в, то у Кен╕§ - 1,2.

В Укра§н╕ визначено в╕к початку трудово§ д╕яльност╕ - 16 рок╕в, а виходу на пенс╕ю - 56 рок╕в для ж╕нок ╕ 61 рок╕в для чолов╕к╕в. Практично у трудов╕й д╕яльност╕ бере участь трохи ╕нший контингент, бо продовжу╓ працювати частина ос╕б пенс╕йного в╕ку, але деяк╕ категор╕§ (наприклад, в╕йськовослужбовц╕) до трудових ресурс╕в не зараховуються.

В працездатному в╕ц╕ знаходиться 56,6% населення Укра§ни (на 1 с╕чня 1999 р.). Найб╕льша питома вага ос╕б працездатного в╕ку - в Харк╕вськ╕й (58,2) ╕ Одеськ╕й (58,0) областях та в Автономн╕й республ╕ц╕ Крим (58,3). Найнижчий показник - в Черн╕г╕вськ╕й област╕ (52,2). Незважаючи на те що питома вага ос╕б працездатного в╕ку досить висока, ситуац╕я з трудовими ресурсами в Укра§н╕ непроста. Основна маса трудових ресурс╕в Укра§ни працю╓ у сфер╕ матер╕ального виробництва (60,8%). Частка галузей непродуктивно§ сфери нижча, н╕ж в економ╕чно розвинутих кра§нах ╢вропи та П╕вн╕чно§ Америки.

Загальна к╕льк╕сть трудових ресурс╕в Укра§ни становить близько 22 млн чол. (2001 р.).

Р╕вень квал╕ф╕кац╕§ трудових ресурс╕в Укра§ни досить високий. Це виплива╓ з р╕вня осв╕ти прац╕вник╕в: питома вага фах╕вц╕в з вищою та середньою спец╕альною осв╕тою у народному господарств╕ становить 28,7%. Практично ус╕ особи працездатного в╕ку письменн╕, що властиво лише високорозвинутим кра§нам св╕ту.

Територ╕ально розм╕щення населення т╕сно пов'язане з економ╕чними й природними передумовами розм╕щення виробництва. Кращ╕ ╜рунтово-кл╕матичн╕ умови сприяють б╕льш╕й продуктивност╕ с╕льського господарства, - тому на одиниц╕ територ╕§ може прохарчуватись б╕льше населення.

До самого початку XX ст. с╕льське господарство було пров╕дною галуззю в б╕льшост╕ кра§н св╕ту, ╕ тому населення концентрувалось у ре╜╕онах з високою природною продуктивн╕стю земл╕: сх╕дн╕ райони Китаю, ╤нд╕я, П╕вденно-Сх╕дна Аз╕я, Зах╕дна ╢вропа, л╕состепова зона Сх╕дно§ ╢вропи, Центральна Америка, долина р╕чки Н╕л, плато Сх╕дно§ та П╕вденно§ Африки тощо. ╤ нин╕ щ╕льн╕сть населення там достатньо висока.

З розвитком промислового виробництва, особливо обробно§ промисловост╕, залежн╕сть розселення в╕д природних умов почала слабшати. Лише добувна промислов╕сть концентру╓ населення у м╕сцях видобутку корисних копалин: Донбас ╕ Кривор╕зький басейн, Урал, Рурський басейн тощо. У друг╕й половин╕ XX ст. населення економ╕чно розвинутих кра§н ма╓ тенденц╕ю концентруватись у ре╜╕онах з м'яким кл╕матом, проте це вже пов'язано не з р╕льництвом, а з тяж╕нням до комфорту. Сл╕дом за населенням пересува╓ться й виробництво. Зокрема, цей фактор вплива╓ певною м╕рою на прискорений розвиток штату Кал╕форн╕я в США.

Залежно в╕д структури економ╕ки у деяких кра§нах щ╕льн╕сть населення визнача╓ться передус╕м с╕льським населенням, в ╕нших - м╕ським. Найчаст╕ше на ╜рунт╕ чималих ресурс╕в згодом розвива╓ться обробна промислов╕сть, ╕ щ╕льн╕сть населення ста╓ насл╕дком д╕§ обох фактор╕в.

За впливом фактор╕в розселення наша кра§на д╕литься на три ре╜╕они, як╕ майже зб╕гаються з економ╕чними районами. У Донецько-Придн╕провському район╕ розселення зумовлено передус╕м промисловим розвитком. Особливо щодо цього вид╕ляються Донбас, Кривор╕жжя, Середн╓ Придн╕пров'я, Харк╕вська область. Зах╕дно-Укра§нський район б╕льшою м╕рою зазнав впливу фактору с╕льського розселення, бо промислове виробництво запанувало тут пор╕вняно п╕зно. У п╕вденному район╕ вплив обох фактор╕в приблизно ур╕вноважений.

Якщо не враховувати держав-м╕ст ╕ др╕бних за територ╕╓ю кра§н, то найб╕льшу в св╕т╕ щ╕льн╕сть населення мають: Бангладеш (818 чол./км2), Бахрейн (784), Пуерто-Р╕ко (410), Л╕ван (292), Республ╕ка Корея (449), Бельг╕я (325), Н╕дерланди (375). Найменшу щ╕льн╕сть населення мають: Монгол╕я (1,5 чол./км2), ╤сланд╕я (2,6), Л╕в╕я (3), Канада (3), Австрал╕я (2,3). Щ╕льн╕сть населення Укра§ни склада╓ 84 чол/км2.

Розселення т╕сно пов'язане з м╕грац╕ями. Основн╕ види м╕грац╕й - зовн╕шн╕ й внутр╕шн╕. Останн╕, у свою чергу, под╕ляються на м╕жрайонн╕ м╕грац╕§ та м╕грац╕§ м╕ж м╕стом ╕ селом. Зовн╕шньою назива╓ться м╕грац╕я населення м╕ж кра§нами. Люди, як╕ ви§здять з кра§ни, називаються ем╕грантами, а як╕ при§здять - ╕мм╕грантами. Найб╕льш ╕нтенсивн╕ потоки м╕грац╕§ спостер╕гаються сьогодн╕ з кра§н П╕вн╕чно§ Африки, П╕вденно-Сх╕дно§ та П╕вденно-Зах╕дно§ Аз╕§ - до кра§н Зах╕дно§ ╢вропи, з кра§н Латинсько§ Америки та П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§ - до США, з Укра§ни, Б╕лорус╕, Рос╕§ - до США, ФРН та ╤зра§лю. З внутр╕шньо§ м╕грац╕§ найб╕льшу ц╕кав╕сть становить переселення з села до м╕ста. В зовн╕шн╕х м╕грац╕ях Укра§на в друг╕й половин╕ 90-х рок╕в мала в╕д'╓мне сальдо.

Зб╕льшення питомо§ ваги м╕ського населення й зростання соц╕ально-економ╕чно§ рол╕ м╕ст назива╓ться урбан╕зац╕╓ю. У деяких економ╕чно розвинутих кра§нах св╕ту цей процес майже завершився, ╕ в╕дсоток м╕ського населення сягнув високих позначок ╕ дал╕ майже не п╕двищу╓ться.

В Укра§н╕ показник урбан╕зац╕§ становить 68%. Найвищий в╕дсоток м╕ського населення в Укра§н╕ - у Донецьк╕й (90%), Дн╕пропетровськ╕й (84%), Луганськ╕й (87%) та Харк╕вськ╕й (79%) областях. Найнижчий - у Черн╕вецьк╕й, Терноп╕льськ╕й, ╤вано-Франк╕вськ╕й та Закарпатськ╕й областях (41-43%). М╕ське населення б╕льш зосереджене у промислових районах Донбасу й Придн╕пров'я. Зах╕дн╕ ре╜╕они Укра§ни недостатньо урбан╕зован╕.

Поняття урбан╕зац╕§ т╕сно пов'язане з системами розселення населення - територ╕ально ц╕л╕сними ╕ функц╕онально вза╓мопов'язаними сукупностями поселень. Два основних типи поселень - м╕ськ╕ й с╕льськ╕ мають ╕стотн╕ в╕дм╕нност╕ щодо функц╕онально§ структури й людност╕, причому функц╕ональна характеристика ╓ вир╕шальною при визначенн╕ типу поселення. Виникнення й розвиток систем розселення - це насл╕док територ╕ального розпод╕лу прац╕. Кожне поселення в систем╕ викону╓ сво§ соц╕ально-економ╕чн╕ функц╕§.

Для системи розселення характерн╕ т╕сн╕ внутр╕шн╕ зв'язки м╕ж §§ елементами (поселеннями), що вт╕лю╓ться в ╕нтенсивн╕ м╕жселенн╕ потоки: виробнич╕, культурн╕, ╕нформац╕йн╕ тощо.

За ступенем розвитку й територ╕альним охопленням системи розселення под╕ляються на локальн╕ й ре╜╕ональн╕. Локальн╕ системи охоплюють в╕дносно невелику територ╕ю (в Укра§н╕ - звичайно область або нав╕ть §§ частину). Критер╕╓м межування тако§ системи ╓ показник транспортно§ доступност╕, який визнача╓ в╕дстань (у годинах) в╕д центру системи до §§ крайнього поселення; для регулярних по§здок населення в один к╕нець ця в╕дстань не повинна перевищувати 1,5 години. Локальн╕ системи дають змогу активного сп╕лкування людей, сприяють найб╕льш ╕нтенсивним економ╕чним зв'язкам м╕ж об'╓ктами системи. Центром локально§ системи ╓ найб╕льше багатофункц╕ональне м╕сто. Навколо нього групуються м╕ста нижчих ранг╕в; так утворю╓ться м╕ська агломерац╕я. С╕льськ╕ поселення, що входять в систему, також ранжируються за величиною ╕ функц╕ональним призначенням (центри адм╕н╕стративних район╕в, с╕льськогосподарськ╕ центри, селища при фермах тощо).

Ре╜╕ональн╕ системи розм╕щуються на досить великих територ╕ях; в Укра§н╕ вони включають поселення дек╕лькох областей. Часто базою для формування ре╜╕ональних систем розселення виступають ТВК (як, наприклад, для Донецько§ ре╜╕онально§ системи, що охоплю╓ Донбас). Найб╕льше м╕сто ре╜╕ону, найскладн╕ше в функц╕ональному в╕дношенн╕, набува╓ значення ре╜╕онального центру. ╤нод╕ ре╜╕ональна система може мати дек╕лька центр╕в, якщо вони прим╕рно р╕внозначим╕.

Найб╕льшою формою розселення ╓ мегапол╕с, що виника╓ у раз╕ зрощування дек╕лькох агломерац╕й. Мегапол╕си можуть простягатись на сотн╕ к╕лометр╕в; проте вони не являють ц╕лковиту м╕ську забудову територ╕§, §§ "галявини" можуть бути зайнят╕ селами, рекреац╕йними об'╓ктами тощо. Найб╕льш╕ мегапол╕си св╕ту: "Босваш" - м╕ж американськими м╕стами Бостоном ╕ Вашингтоном; "Чип╕тс" - м╕ж Чикаго й П╕ттсбургом; "Сансан" - м╕ж Сан-Франциско й Сан-Д╕╓го; Тихоокеанське узбережжя м╕ж Ток╕о й Осакою; район нижньо§ теч╕§ р. Рейн (Н╕дерланди-Н╕меччина).

Розселення й виробництво мають прямий та зворотний зв'язок. Довгий час дом╕нуючим фактором було виробництво, яке зумовлювало певну систему розселення. ╤ сьогодн╕ с╕льське господарство й г╕рнича промислов╕сть, наприклад, локал╕зують поселення. Але п╕д впливом НТП велик╕ м╕ста "притягують" виробництво до себе. Зосереджен╕сть в м╕стах науково-досл╕дних заклад╕в, вуз╕в, великого контингенту висококвал╕ф╕кованих фах╕вц╕в сприя╓ розм╕щенню в них науко╓мних виробництв, формуванню потужних ╕нформац╕йних центр╕в.

Подальший розвиток систем розселення веде до §х трансформац╕§. Друга половина XX ст. в╕дзнача╓ться зменшенням населення багатьох великих м╕ст (Нью-Йорк, Лондон); водночас швидко зроста╓ §х прим╕ське оточення: м╕ста-супутники, як╕ перетворюються чи на "м╕ста-спальн╕", чи на промислов╕ додатки великих м╕ст. М╕сто-центр "розвантажу╓ться" в╕д надм╕рно§ к╕лькост╕ виробничих об'╓кт╕в ╕ населення. Проте посилюються його зв'язки ╕з ╕ншими поселеннями агломерац╕§. Такий процес ма╓ назву субурбан╕зац╕§. Таким чином, урбан╕зац╕я переходить на вищий щабель.

Нац╕ональний склад населення не в╕д╕гра╓ вир╕шально§ рол╕ в економ╕ц╕, хоча деяк╕ нац╕ональн╕ аспекти треба враховувати у певних економ╕чних ситуац╕ях. До них в╕дносяться: ступ╕нь етн╕чно§ однор╕дност╕ у кра§н╕, нац╕ональн╕ традиц╕§ у трудов╕й д╕яльност╕, р╕вень нац╕онально§ культури, спос╕б життя, темперамент тощо.

Залежно в╕д демограф╕чно§ ситуац╕§ у кра§н╕ зд╕йсню╓ться певна демограф╕чна пол╕тика - комплекс соц╕ально-економ╕чних заход╕в, за допомогою яких уряд скерову╓ ц╕ процеси у потр╕бному напрямку. Ц╕л╕ демограф╕чно§ пол╕тики можуть бути д╕аметрально протилежн╕.

В ус╕х кра§нах ╢вропи, П╕вн╕чно§ Америки, у Япон╕§ та деяких ╕нших проводиться пол╕тика, скерована на зб╕льшення природного приросту населення. Для цього ╓ два шляхи: заохочення народжуваност╕ через надання р╕зних п╕льг родинам, як╕ мають д╕тей, ╕ зниження смертност╕ за рахунок покращення соц╕ального забезпечення та медичного обслуговування. Як правило, в економ╕чно розвинутих кра§нах застосовують обидва методи п╕двищення природного приросту. Але треба в╕дзначити, що одноразов╕ вкладення у п╕льги на п╕двищення народжуваност╕ дадуть ефект не ран╕ше, н╕ж через 15-20 рок╕в, а тому демограф╕чна пол╕тика ма╓ бути довготерм╕новою.

У б╕льшост╕ кра§н, що розвиваються, а також у Кита§, демограф╕чна пол╕тика скерована на зниження природного приросту населення. Тут п╕льги надаються с╕м'ям, як╕ св╕домо обмежують к╕льк╕сть д╕тей. Кр╕м того, ведеться пропаганда мало§ с╕м'§ у засобах масово§ ╕нформац╕§ та ╕ншими шляхами. Демограф╕чна пол╕тика в Укра§н╕ скерована на п╕двищення природного приросту населення за рахунок народжуваност╕. Для цього матерям, як╕ народжують дитину, надаються допомоги, додаткова в╕дпустка тощо.


3. ╤сторико-економ╕чн╕ передумови

Сукупн╕сть економ╕чних умов та в╕дношень, що впливають на особливост╕ розм╕щення продуктивних сил, назива╓ться економ╕чними передумовами розм╕щення. Вони великою м╕рою визначають територ╕ально-галузеву структуру виробництва, ефективн╕сть розм╕щення об'╓кт╕в народного господарства, напрям м╕жре╜╕ональних зв'язк╕в. З економ╕чними передумовами т╕сно пов'язан╕ так╕ поняття, як економ╕чний потенц╕ал кра§ни, структура народного господарства, територ╕альний под╕л прац╕.

Економ╕чн╕ передумови РПС можна погрупувати таким чином:

· ╕сторико-економ╕чн╕ передумови;

· особливост╕ сусп╕льно§ орган╕зац╕§ виробництва;

· характер прояву територ╕ального под╕лу прац╕ (на ре╜╕ональному й м╕жнародному р╕внях);

· загальний р╕вень економ╕чного розвитку ре╜╕ону.

Ц╕ передумови вза╓мопов'язан╕ й вза╓мозумовлен╕. Так, ╕сторико-економ╕чн╕ передумови докладно визначають загальний економ╕чний потенц╕ал кра§ни та участь §§ у територ╕альному под╕л╕ прац╕ (ТПП). В свою чергу, ТПП вплива╓ на структуру народногосподарського комплексу. Форми сусп╕льно§ орган╕зац╕§ виробництва великою м╕рою ╓ п╕дсумком ╕сторико-економ╕чного розвитку кра§ни.

Розгляньмо вплив економ╕чних передумов на розм╕щення продуктивних сил. ╤сторико-економ╕чн╕ передумови ╓ законом╕рною посл╕довн╕стю под╕й у попередньому розвитку економ╕ки, як╕ справили ╕стотний вплив на сучасний характер РПС. Передумови бувають загальн╕ й ре╜╕ональн╕.

Загальн╕ ╕сторико-економ╕чн╕ передумови визначаються законом╕рностями сусп╕льного розвитку. Це розвиток соц╕ально-економ╕чних в╕дносин, посл╕довне чергування способ╕в виробництва, вдосконалення засоб╕в прац╕, ╕ндустр╕ал╕зац╕я, науково-техн╕чний прогрес тощо. Св╕товому соц╕ально-економ╕чному розвитку притаманна нер╕вном╕рн╕сть у час╕ та простор╕: у деяких ре╜╕онах ╕ кра§нах в╕н ╕нтенсивн╕ший, а в ╕нших - пов╕льн╕ший. Це призводить до несинхронност╕ розвитку й розм╕щення продуктивних сил у р╕зних ре╜╕онах.

Так, у кра§нах Зах╕дно§ ╢вропи ран╕ше, н╕ж в ╕нших ре╜╕онах, склались кап╕тал╕стичн╕ в╕дношення, в╕дбувся перех╕д в╕д ремесла до мануфактури, зд╕йснився промисловий переворот ╕ почалась ╕ндустр╕ал╕зац╕я економ╕ки. Це зумовило випереджаючий розвиток кра§н ╢вропи, а пот╕м США та Япон╕§ у царин╕ технолог╕§, п╕двищило конкурентоспроможн╕сть продукц╕§ за рахунок §§ здешевлення при одночасному пол╕пшенн╕ якост╕. Розпочалась торгово-економ╕чна експанс╕я цих кра§н, що сприяло зм╕цненню §хнього власного економ╕чного потенц╕алу й давало ╕мпульс для подальшого економ╕чного випередження. Зараз розрив у продукуванн╕ нац╕онального доходу м╕ж економ╕чно розвинутими кра§нами ╕ кра§нами, що розвиваються, становить 12-кратну величину ╕ вже протягом к╕лькох десятир╕ч не знижу╓ться.

Сприятлив╕ ╕сторико-економ╕чн╕ передумови у розвинутих кра§нах сприяли ефективному розм╕щенню продуктивних сил. Насамперед в економ╕ц╕ цих кра§н склалась галузева структура, адекватна науково-техн╕чному прогресов╕ на кожн╕й стад╕§ його розвитку. Якщо на початков╕й стад╕§ ╕ндустр╕ал╕зац╕§ тут панувала легка промислов╕сть (особливо текстильна), а згодом - ще й металург╕я, загальне машинобудування, основна х╕м╕я, то сьогодн╕ науково-техн╕чний прогрес вт╕люють енергетика, верстатобудування, електрон╕ка, х╕м╕я орган╕чного синтезу. За р╕внем розвитку цих галузей можна робити висновки про загальний економ╕чний потенц╕ал кра§ни.

╢ ц╕ла низка причин, чому кра§ни, що розвиваються, в╕дстали у поступ╕ економ╕ки (пов╕льн╕ша еволюц╕я соц╕ально-економ╕чних в╕дносин, насл╕дки колон╕ал╕зму); а тепер вони наст╕йливо намагаються надолужити прогаяне. У друг╕й половин╕ XX ст. вони зробили ривок в ╕ндустр╕ал╕зац╕§, але, власне, це повторення, з певним в╕дставанням, пройденого розвинутими кра§нами. Спочатку йдеться про легку й харчову промислов╕сть, видобуток корисних копалин (на ц╕й стад╕§ перебува╓ б╕льш╕сть кра§н, що розвиваються), а пот╕м - про виробництво с╕льгоспмашин, транспортних засоб╕в, побутово§ електротехн╕ки, м╕неральних добрив. Найвища стад╕я - випуск обладнання, верстат╕в, електрон╕ки (╤нд╕я, Бразил╕я, Мексика та ╕н.). Але доки кра§ни, що розвиваються, "вилазять" на черговий щабель, економ╕чно розвинут╕ держави здобуваються на новий в╕дрив. Тому проблема зближення р╕вн╕в економ╕чного розвитку не така проста, як зда╓ться. Для §§ розв'язання не досить нарощувати, як це здеб╕льшого робиться зараз, виробнич╕ потужност╕ в кра§нах, що розвиваються. Тут потр╕бна не лише звичайна допомога заможн╕ших держав, але й "вза╓мопроникнення" економ╕к, ╕нтернац╕онал╕зац╕я св╕тового господарства.

╤сторико-економ╕чн╕ передумови зумовлюють, до певно§ м╕ри, структуру с╕льського господарства у кра§нах, що розвиваються, збер╕гаючи у деяких з них спец╕ал╕зац╕ю на монокультур╕ (кра§ни Латинсько§ Америки - банани, кава; Сенегал - арах╕с; Шр╕-Ланка - чай тощо). Експорт-ор╕╓нтована економ╕ка да╓ переваги за сприятливо§ ринково§ кон'юнктури, але водночас м╕стить небезпеку економ╕чно§ нестаб╕льност╕.

Галузева структура укра§нсько§ економ╕ки також обумовлена ╕сторично. Територ╕я Укра§ни протягом певного часу входила до складу р╕зних держав, що мали власн╕ законом╕рност╕ територ╕ального под╕лу прац╕. П╕д §хн╕м впливом наша держава ма╓ тепер надлишковий розвиток галузей важко§ ╕ндустр╕§ при недостатньо розвинут╕й легк╕й промисловост╕, виробничо§ ╕нфраструктури, рекреац╕йного господарства.

Загальн╕ ╕сторико-економ╕чн╕ передумови виявляються ╕ в територ╕альному аспект╕, зокрема в сусп╕льн╕й орган╕зац╕§ виробництва, що адекватна р╕внев╕ соц╕ально-економ╕чного розвитку держави. В економ╕чно розвинутих кра§нах процес спец╕ал╕зац╕§ й концентрац╕§ виробництва почався ран╕ше, н╕ж у кра§нах, що розвиваються, ╕ набув завершен╕ших форм. Територ╕альна орган╕зац╕я виробництва утворю╓ тут ц╕л╕сну систему, що склада╓ться з промислових центр╕в р╕зного рангу, вузл╕в, територ╕альних комплекс╕в, спец╕ал╕зованих промислових ╕ с╕льськогосподарських зон, розвинуто§ ╕нфраструктури. Так╕й систем╕ властива гнучк╕сть: вона створю╓ кращ╕ можливост╕ для перебудови економ╕ки, якщо це викликано зм╕ною кон'юнктури св╕тового ринку або науково-техн╕чним прогресом. Водночас у багатьох кра§нах, як╕ п╕зн╕ше вийшли на шлях ╕ндустр╕ал╕зац╕§, виробництво концентру╓ться у небагатьох г╕пертрофованих центрах (╕нод╕ - просто у столиц╕) при слабкому економ╕чному розвитку решти територ╕§.

Спос╕б орган╕зац╕§ територ╕§, методи територ╕ального управл╕ння ╕стотно впливають на розм╕щення продуктивних сил. У соц╕ал╕стичних кра§нах виробництво розм╕щувалося методами жорсткого планування. У низц╕ випадк╕в це дозволяло примусово прискорити осво╓ння нових, багатих на ресурси територ╕й. Такий пол╕тичний п╕дх╕д до розм╕щення продуктивних сил неуникно призводив до чималих людських жертв. Концентрац╕я виробництва, особливо територ╕альна, зд╕йснювалася без врахування результат╕в науково-техн╕чного прогресу та еколог╕чно§ ситуац╕§. Хот╕лося побудувати якомога б╕льш╕ п╕дпри╓мства, тод╕ як у св╕тов╕й економ╕ц╕ в╕д середини XX ст. з'явилася тенденц╕я територ╕ально розосереджувати виробництво. Внасл╕док цього утворилися "супер╕ндустр╕ал╕зован╕" ре╜╕они (в Укра§н╕ також), де концентрац╕я п╕дпри╓мств важко§ промисловост╕ не лише викликала еколог╕чну напругу, але й пог╕ршила гнучк╕сть у використанн╕ сировини й трудових ресурс╕в.

Звичайно ╕сторико-економ╕чн╕ передумови ре╜╕онального характеру впливають на розм╕щення продуктивних сил у ре╜╕он╕, хоча ╕нод╕ вони можуть зач╕пати досить велик╕ територ╕§, нав╕ть кра§ни. Вони створюються не ст╕льки п╕д д╕╓ю загальних закон╕в сусп╕льного розвитку, ск╕льки п╕д д╕╓ю ╕сторичних умов розвитку економ╕ки, притаманних саме цьому ре╜╕ону, структури ╕нтегрального потенц╕алу, геопол╕тичних та еколог╕чних фактор╕в. З часом вплив ╕сторико-економ╕чних передумов вир╕вню╓ться: з'являються нов╕ ситуац╕§, як╕ змушують переглянути територ╕ально-галузеву структуру господарства. Для тепер╕шньо§ Укра§ни донедавн╓ минуле стало вже ╕сторико-економ╕чною передумовою.

Форми сусп╕льно§ орган╕зац╕§ виробництва - важлива складова частина системи економ╕чних передумов розм╕щення продуктивних сил. Таких форм нарахову╓ться чотири: концентрац╕я, спец╕ал╕зац╕я, кооперування й комб╕нування.

Зараз ми розглянемо §хню роль як передумов розм╕щення продуктивних сил. Що да╓ концентрац╕я? Як правило, зроста╓ ефективн╕сть виробництва за рахунок масовост╕ випуску продукц╕§. На великих п╕дпри╓мствах б╕льше можливостей для маневрування матер╕альними ресурсами та виробничим персоналом.

Зб╕льшення виробничо§ потужност╕ - не ╓дина форма концентрац╕§. Вона виявля╓ться також у централ╕зац╕§ управл╕ння шляхом об'╓днання п╕дпри╓мств, але такий процес найчаст╕ше назива╓ться централ╕зац╕╓ю.

Велике п╕дпри╓мство ╓ районотв╕рним фактором: довкола нього виростають п╕дпри╓мства-сум╕жники, в╕дбруньковуються ф╕л╕§. Таке п╕дпри╓мство стимулю╓ розвиток усього ре╜╕ону, де воно розташоване. За приклад може правити спорудження у Рос╕§, у Сх╕дному Сиб╕ру, великих ГЕС (Красноярсько§, Саяно-Шушенсько§ Усть-╤л╕мсько§), або каскад ГЕС на р. Колумб╕я у США (включно з в╕домою греблею Гранд Кул╕), як╕ стали ядрами формування територ╕ально-виробничих комплекс╕в.

Концентрац╕я виробництва часто вигляда╓ як зосередження великих п╕дпри╓мств на обмежен╕й територ╕§, цебто як територ╕альна концентрац╕я. Це властиво г╕рничорудн╕й та паливно-енергетичн╕й промисловост╕: за приклад можуть правити Донбас ╕ Кривор╕жжя. Почасти це неуникний процес; кр╕м того, у таких випадках в╕дбува╓ться економ╕я за рахунок кращого використання ╕нфраструктури. Проте концентрац╕я ма╓ сво§ меж╕, як╕ не варто переступати. На певному щабл╕ розрощування п╕дпри╓мство припиня╓ давати ефект, соб╕варт╕сть продукц╕§ - пор╕вняно з╕ зростанням витрат на буд╕вництво п╕дпри╓мств - знижу╓ться пов╕льно, а фондов╕ддача пада╓. З╕ зб╕льшенням розм╕р╕в п╕дпри╓мства неуникно зроста╓ рад╕ус перевезень сировини, палива й готово§ продукц╕§, що робить §§ дорожчою. Наприклад, консервн╕ й бурякоцукров╕ заводи не можуть бути занадто великими, бо довелося б здалеку звозити до них сировину, а це призводило б до псування овоч╕в та буряку. Розумн╕ше по╓днувати невелик╕ (перв╕сна обробка сировини) й велик╕ (скаж╕мо, раф╕нування цукру-сирцю) п╕дпри╓мства.

Треба також пам'ятати про еколог╕чну небезпеку зосередження деяких вид╕в виробництва. ╤ ще одне: велик╕ п╕дпри╓мства погано п╕ддаються перепроф╕люванню - переходу до випуску принципово ново§ продукц╕§. Тому в добу НТР концентрац╕я виробництва не вважа╓ться безумовним благом. В економ╕чно розвинутих кра§нах - поруч з г╕гантами - з'явля╓ться дедал╕ б╕льше невеличких п╕дпри╓мств (так зван╕ "венчурн╕ п╕дпри╓мства"). Оптимальним вар╕антом у сучасн╕й економ╕ц╕ ╓ по╓днання п╕дпри╓мств р╕зних розм╕р╕в, що виконують сво§ специф╕чн╕ функц╕§ у ре╜╕он╕. ╤ тому, безперечно, укра§нськ╕й економ╕ц╕ треба дещо розосередити виробництво, що п╕двищить загальну його ефективн╕сть.

Спец╕ал╕зац╕я п╕дпри╓мства на певному вид╕ продукц╕§ означа╓, що з внутр╕шньоре╜╕ональних ╕ локальних причин саме у ц╕й точц╕ простору створюються сприятлив╕ умови для виробництва ц╕╓§ продукц╕§. Слушн╕сть такого висновку доводиться економ╕чним анал╕зом. Якщо ефективн╕сть спец╕ал╕зованого виробництва досить висока, то це означа╓, що п╕дпри╓мство перебува╓ у фокус╕ зб╕гу сприятливих фактор╕в для даного виробництва. Територ╕альною спец╕ал╕зац╕╓ю назива╓ться ор╕╓нтац╕я ре╜╕ону на виробництво товар╕в ╕ послуг для позарайонного споживання у загальн╕й систем╕ територ╕ального под╕лу прац╕.

Кооперування - це орган╕зований вза╓мозв'язок спец╕ал╕зованих п╕дпри╓мств. Особливо поширене кооперування у машинобудуванн╕, де на його основ╕ виготовлю╓ться уся складна продукц╕я. Кооперування бува╓ внутр╕шньогалузеве, якщо кооперативн╕ поставки зд╕йснюються м╕ж п╕дпри╓мствами одн╕╓§ галуз╕, й м╕жгалузеве.

У територ╕альному розум╕нн╕ кооперування под╕ля╓ться на внутр╕шньорайонне й м╕жрайонне. Внутр╕шньорайонне кооперування, особливо якщо воно сполуча╓ться з м╕жгалузевим, ╓ основою формування ре╜╕ональних територ╕ально-виробничих комплекс╕в. Нарешт╕, важливою формою ╓ м╕жнародне кооперування. Воно розповсюдилося завдяки транснац╕ональним корпорац╕ям ╕ створенню ре╜╕ональних економ╕чних сп╕льнот (як-от "Сп╕льний ринок").

До переваг комб╕нування в╕дноситься економ╕я на транспортних витратах, можлив╕сть комплексно використовувати сировину, оперативн╕сть управл╕ння. Воно особливо ефективне у галузях, де перероблю╓ться велика к╕льк╕сть сировини: металург╕я, харчова, текстильна, л╕сова й деревообробна промислов╕сть. Найтипов╕шим прикладом ╓ комб╕нат у металург╕§, де зд╕йснюються посл╕довн╕ операц╕§: виробництво чавуну, пот╕м стал╕ й, нарешт╕, прокату.

╢ три види комб╕нування: на основ╕ посл╕довно§ обробки сировини, на основ╕ комплексного використання сировини й на основ╕ використання в╕дход╕в. Часто ц╕ види комб╕нування сполучаються. Наприклад, на комб╕нат╕ чорно§ металург╕§ посл╕довна обробка руди супроводжу╓ться переробкою в╕дх╕дних коксових газ╕в; у кольоров╕й металург╕§ - комплексне використання руди, посл╕довна обробка §§ компонент╕в та утил╕зац╕я с╕рчистих газ╕в.

Комб╕нування поширилось в Укра§н╕, бо §§ промислов╕сть великою м╕рою репрезентована матер╕алом╕сткими галузями. У чорн╕й металург╕§ в╕дом╕ так╕ г╕ганти, як Кривор╕зький металург╕йний завод, "Запор╕жсталь", "Азовсталь; у х╕м╕чн╕й промисловост╕ - виробниче об'╓днання "Стирол" у Горл╕вц╕, Сумський х╕м╕чний комб╕нат; у легк╕й промисловост╕ - Херсонський бавовняний та Р╕вненський льонокомб╕нат тощо.

На розм╕щення продуктивних сил ╕стотно впливають форми сусп╕льно§ орган╕зац╕§ виробництва, визначаючи територ╕ально-виробниче "обличчя" ре╜╕ону.

Територ╕альний под╕л прац╕ як економ╕чна передумова розм╕щення продуктивних сил ╓ вир╕шальним. Власне, розм╕щення виробництва ╓ територ╕альним аспектом сусп╕льного под╕лу прац╕. Територ╕альний под╕л прац╕ на м╕жрайонному р╕вн╕ форму╓ народногосподарський комплекс кра§ни. Чим розвинен╕ша економ╕ка кра§ни, чим глибший под╕л прац╕, тим ч╕тк╕ше визнача╓ться ре╜╕ональна економ╕чна структура й тим б╕льше можна виокремити економ╕чно ц╕л╕сних територ╕альних комплекс╕в. У масштабах кра§ни - анал╕зуючи ефективн╕сть ре╜╕онально§ спец╕ал╕зац╕§ - треба враховувати транспортний фактор, особливо якщо територ╕я кра§ни достатньо велика. Тод╕ формула ефективност╕ спец╕ал╕зац╕§ набуде такого вигляду:

; ; ,

де Т - середн╕ транспортн╕ витрати на одиницю продукц╕§.

Нер╕дко використовують обернене сп╕вв╕дношення у ц╕й формул╕, одержуючи ╕ндекс поточних витрат:

; .

Поглиблення м╕жрайонного под╕лу прац╕ сприя╓ ощадлив╕шому використанню природних ╕ трудових ресурс╕в, п╕двищенню ефективност╕ виробництва.

В усьому св╕т╕ спостер╕га╓ться процес ╕нтегрування нац╕ональних економ╕к у ╓дине св╕тове господарство, ╕ це познача╓ться на §хн╕й територ╕ально-галузев╕й структур╕. Тому м╕жнародний територ╕альний под╕л прац╕ дедал╕ б╕льше визнача╓ територ╕альну орган╕зац╕ю виробництва не лише на р╕вн╕ кра§н, але часом ╕ на внутр╕шньорайонному р╕вн╕.

Загальний р╕вень розвитку ре╜╕ону (кра§ни) справля╓ чималий вплив як на галузеву, так ╕ на територ╕альну структуру господарства. Високорозвинута економ╕ка пост╕йно в╕дтворю╓ умови подальшого розвитку продуктивних сил. У найпрост╕шому вигляд╕ в╕дтворення умов можна уявити наступним чином: високий р╕вень доход╕в населення спричиню╓ масове виробництво продукц╕§ ширвжитку. Це, у свою чергу, стимулю╓ ╕нвестиц╕§ у виробництво обладнання, що тягне за собою розвиток металург╕§, г╕рничодобувно§ промисловост╕, енергетики тощо.

В╕д р╕вня економ╕чного розвитку кра§ни залежить м╕стк╕сть внутр╕шнього ринку для виробництва продукц╕§. Наприклад, обмаль кра§н, що розвиваються, мають власне верстатобудування, бо у них в╕дсутн╓ розвинуте машинобудування. ╤нтенсивне с╕льське господарство потребу╓ виробництва м╕неральних добрив, що стимулю╓ розвиток сум╕жних галузей х╕м╕чно§ промисловост╕.

М╕сткий внутр╕шн╕й ринок дозволя╓ зд╕йснювати масове виробництво, включно з засобами виробництва. Це, у свою чергу, створю╓ сприятлив╕ умови для спец╕ал╕зац╕§ й концентрац╕§.

В економ╕чно розвинутих кра§нах ╓ можливост╕ для великих кап╕таловкладень у НДДКР (науково-досл╕дн╕ й досл╕дно-конструкторськ╕ роботи), що дозволя╓ розм╕шувати науком╕стке виробництво. Цьому також сприя╓ наявн╕сть висококвал╕ф╕кованих кадр╕в у кра§н╕ ╕ зваблювання найобдарован╕ших вчених, ╕нженер╕в ╕ талановитих фах╕вц╕в з ╕нших кра§н. Науком╕стке виробництво часто ╓ й кап╕талом╕стким; тому лише високорозвинут╕ кра§ни здатн╕ розвивати й розм╕щувати виробництво зг╕дно з вимогами науково-техн╕чного прогресу. Якщо ще п╕встор╕ччя тому зробити ривок в економ╕чному розвитку можна було за рахунок екстенсивних метод╕в, шляхом к╕льк╕сного нарощування виробничих потужностей (як-от у Кита§, СРСР), то тепер це означало б в╕дставання, регрес, марнування зростаючого об'╓му ресурс╕в при зниженн╕ ефективност╕ виробництва.

Отже, м╕ж розм╕щенням виробництва ╕ р╕внем економ╕чного розвитку кра§ни ╓ глибинний зв'язок. Чим розвинен╕ша економ╕ка, тим досконал╕ша (за ╕нших однакових умов) територ╕альна орган╕зац╕я та галузева структура народного господарства.

Р╕вень економ╕чного розвитку кра§ни визнача╓ться системою загальних показник╕в, як╕ треба знати економ╕стов╕ для анал╕зу ефективност╕ розм╕щення виробництва. До цих показник╕в належать: валовий нац╕ональний продукт (ВНП), валовий внутр╕шн╕й продукт (ВВП), нац╕ональний дох╕д валовий сусп╕льний продукт (ВСП), продуктивн╕сть сусп╕льно§ прац╕.

Валовий нац╕ональний продукт характеризу╓ к╕нцев╕ результати д╕яльност╕ нац╕онально§ економ╕ки та ╓ найзагальн╕шим показником р╕вня §§ розвитку. В╕н створю╓ться як у матер╕альн╕й, так ╕ в нематер╕альн╕й сферах д╕яльност╕. ВНП визнача╓ться як сума валово§ додано§ вартост╕ ус╕х галузей народного господарства. До нього не зарахову╓ться варт╕сть сировини, матер╕ал╕в, палива та ╕нших матер╕альних ресурс╕в, як╕ були витрачен╕ у процес╕ виробництва. Частина ВНП може бути зароблена за кордоном так званими "резидентами" економ╕чно§ територ╕§ кра§ни, наприклад, ф╕л╕ями ф╕рм або приватними особами, як╕ мають за кордоном джерело доходу. При обчисленн╕ ВНП врахову╓ться також р╕зниця м╕ж експортом та ╕мпортом. Валовий внутр╕шн╕й продукт характеризу╓ к╕нцев╕ результати внутр╕шньо§ економ╕ки, цебто без урахування надходжень ззовн╕. ВВП Укра§ни в 1998 р. становив 104 млрд. грн.

Валовий сусп╕льний продукт визнача╓ться як сума валово§ продукц╕§ галузей матер╕ального виробництва. В╕н включа╓ варт╕сть витрачено§ сировини, матер╕ал╕в, енерг╕§ для виробництва продукц╕§. Отже, це не т╕льки додана варт╕сть, але й варт╕сть минуло§ прац╕.

Нац╕ональний дох╕д тракту╓ться подв╕йно. Колись у соц╕ал╕стичних кра§нах вважалось, що в╕н утворю╓ться лише у сфер╕ матер╕ального виробництва. Проте ╓ й ╕нше розум╕ння матер╕ального доходу: в╕н утворю╓ться ╕ у сфер╕ матер╕ального виробництва, ╕ у невиробнич╕й сфер╕. В такому випадку нац╕ональний дох╕д дуже близький за зм╕стом до валового нац╕онального продукту, але в╕др╕зня╓ться в╕д нього розм╕ром податк╕в на виробництво та ╕мпорт, а також сумою амортизац╕йних в╕драхувань.

Показники ВНП, ВВП, ВСП та нац╕онального доходу дозволяють визначити м╕сце кра§ни у св╕тов╕й економ╕ц╕. При цьому важливо враховувати не лише абсолютн╕ розм╕ри згаданих показник╕в, але ╕ §х виробництво на душу населення. ╢ ще й ╕нш╕ величини, як╕ також характеризують р╕вень економ╕чного розвитку кра§ни. Це нац╕ональне багатство, що тракту╓ться як сукупн╕сть накопичених матер╕альних благ. До нього зараховуються обсяги основних фонд╕в, об╕гових кошт╕в, приватного майна тривалого використання.

Продуктивн╕сть сусп╕льно§ прац╕ обрахову╓ться як в╕дношення виробленого нац╕онального доходу до чисельност╕ прац╕вник╕в, котр╕ його створили. Залежно в╕д методики визначення нац╕онального доходу, це можуть бути або ус╕ прац╕вники, або лише прац╕вники з╕ сфери матер╕ального виробництва.

Нарешт╕, економ╕чний розвиток кра§ни визнача╓ться галузевою структурою економ╕ки, §§ збалансован╕стю, питомою вагою галузей, що визначають науково-техн╕чний прогрес. Важливою характеристикою ╓ ступ╕нь участ╕ кра§ни в м╕жнародному територ╕альному под╕л╕ прац╕.

Таким чином, економ╕чним передумовам властива р╕зноман╕тн╕сть прояв╕в. Вони не лише впливають на галузеву структуру й просторову конф╕гурац╕ю виробництва, але й визначають динам╕чн╕сть процесу розм╕щення продуктивних сил.


Конец формы


Лекц╕я 4.


ФАКТОРИ РОЗМ╤ЩЕННЯ ПРОДУКТИВНИХ СИЛ

ПЛАН

1. Сировинний

2. Паливно-енергетичний

3. Водний

4. Робочо§ сили

5. Споживчий

6. Транспортний

7. Науково-техн╕чного прогресу

8. Ринково§ кон'юнктури

9. Економ╕ко-географ╕чного положення

10. Еколог╕чний

У теор╕§ розм╕щення продуктивних сил фактор розм╕щення ╓ одним з центральних понять. Нав╕ть можна сказати, що будь-який анал╕з розм╕щення виробництва або населення - це, насамперед, факторний анал╕з. Лише уважно вивчивши фактори розм╕щення, можна робити об╜рунтован╕ висновки про його ефективн╕сть. Попри важлив╕сть поняття "фактор розм╕щення", однозначного трактування цього терм╕на нема. Саме слово "фактор" (в╕д латинського factor - той, хто робить; виробник) означа╓ причину, руш╕й якогось процесу або явища. Але стосовно розм╕щення продуктивних сил це не повн╕стю розкрива╓ зм╕ст поняття.

У першому наближенн╕ можна вважати факторами деяк╕ умови, що впливають на розм╕щення продуктивних сил. Проте передумови розм╕щення також ╓ певними умовами, одначе передумови й фактори - не одне й те саме. Якщо передумови - це загальн╕ умови, що визначають можлив╕сть або неможлив╕сть розм╕щення виробництва й населення хоча б на м╕н╕мально ефективному р╕вн╕, то фактори - це конкретн╕ умови, що визначають ступ╕нь ефективного розм╕щення.

Передумови й фактори не завжди розмежовуються. Наприклад, для галузей с╕льського господарства пров╕дну роль в╕д╕грають природн╕ передумови, як╕ репрезентують комплекс природних умов. Водночас окрем╕ елементи цього комплексу - як╕сть ╜рунт╕в, режим зволоження, к╕льк╕сть сонячно§ рад╕ац╕§ - ╓ факторами розм╕щення окремих галузей с╕льського господарства.

Можна розглядати фактор як певне сп╕вв╕дношення м╕ж об'╓ктом розм╕щення й територ╕╓ю, на як╕й в╕н розм╕щу╓ться. У такому випадку факторами розм╕щення можна назвати усю сукупн╕сть аргумент╕в, стосовно яких роль функц╕§ в╕д╕гра╓ виб╕р м╕сця розм╕щення об'╓кта. Отже, у формул╕ у=f(x) фактори позначаються через x, а територ╕я - через y.

Якщо зм╕ню╓ться склад фактор╕в, повинне зм╕нюватись ╕ м╕сце, придатне для розм╕щення об'╓кта. Насправд╕ кожна територ╕я (ре╜╕он) характеризу╓ться набором фактор╕в, що визначають §§ придатн╕сть для розм╕щення конкретного виробництва. У д╕йсност╕ нема такого об'╓кта, розм╕щення якого залежало б лише в╕д одного фактора. Т╕льки сукупн╕сть к╕лькох (╕нод╕ нав╕ть десятк╕в) фактор╕в визнача╓ ефективн╕сть розм╕щення.

Один з засновник╕в теор╕§ факторного анал╕зу А. Вебер назвав три найважлив╕ших фактори: праця, сировина й транспорт. Згодом к╕льк╕сть фактор╕в, що використовуються в економ╕чному анал╕з╕, значно зб╕льшилась. ╥х можна об'╓днати у групи, як╕ справляють найб╕льший вплив на розм╕щення виробництва: сировинна, трудова (фактор трудових ресурс╕в), транспортна, споживча, енергетична, водна, ринково§ кон'юнктури, науково-техн╕чного прогресу, економ╕ко-географ╕чно§ ситуац╕§, еколог╕чна. Д╕я цих фактор╕в ╓ насл╕дком §хнього вза╓мозв'язку та вза╓мовпливу. Часто д╕я одного фактора п╕дсилю╓ться впливом ╕ншого. Так, транспортн╕ витрати ╕стотно впливають на розм╕щення матер╕алом╕сткого виробництва, достоту "прив'язуючи" п╕дпри╓мства до джерел сировини. Розгляньмо вплив окремих фактор╕в на розм╕щення виробництва.

1. Сировинний фактор

Його часто-густо називають фактором матер╕алом╕сткост╕, хоча сировина й матер╕али - не одне й те саме. Але у практичному анал╕з╕ витрати на сировину й матер╕али об'╓днують; у такому випадку кажуть про матер╕алом╕стк╕сть виробництва. Це чимал╕ витрати й у б╕льшост╕ галузей промисловост╕ складають понад половину вс╕х вкладень.

Звичайно ступ╕нь матер╕алом╕сткост╕ визнача╓ться в╕д ношенням витрат на сировину до обсягу вироблено§ продукц╕§. Водночас обидв╕ величини можна виражати як у грошових, так ╕ в натуральних показниках. Наочн╕шим ╓ метод з╕ставлення натуральних величин, наприклад, ваги вих╕дно§ сировини й готово§ продукц╕§. Якщо в╕дношення сировини до готово§ продукц╕§ лише трохи перевищу╓ одиницю, то виробництво нематер╕алом╕стке; якщо ж кратн╕сть становить два й б╕льше, то матер╕алом╕стк╕сть вважа╓ться високою .

Виробництва з великими витратами сировини на одиницю готово§ продукц╕§, звичайно, треба розташовувати поблизу сировинно§ бази, щоб не робити завеликих в╕драхувань на транспорт. Найчаст╕ше (але не завжди) перевезення готово§ продукц╕§ до споживача кошту╓ менше, н╕ж перевезення сировини. Чим вища матер╕алом╕стк╕сть виробництва, тим б╕льша його ор╕╓нтац╕я на сировину. Деяк╕ види виробництва через специф╕ку технолог╕§ можуть розташовуватися лише там, де видобува╓ться сировина: г╕рничодобувна, л╕сопильна промисловост╕, виробництво кал╕йних добрив. У деяких випадках розм╕щення виробництва поблизу сировини ц╕лком очевидне, хоча теоретично припустиме ╕ в ╕нших м╕сцях, як-от виробництво соди. Для одержання одн╕╓§ тонни соди треба 1,7 т кухонно§ сол╕, яка у цьому випадку добува╓ться у вигляд╕ розсолу, цебто §§ об'╓м значно зб╕льшу╓ться, ╕ сировина ста╓ практично нетранспортабельна. Виробництво лляних тканин зосереджено в районах виробництва льону, бо сировина (стебло) теж нетранспортабельна.

Деяк╕ стад╕§ комплексних галузей вир╕зняються високою матер╕алом╕стк╕стю, ╕нш╕ - середньою або низькою. Наприклад, у кольоров╕й металург╕§ збагачення сировини - дуже матер╕алом╕сткий вид виробництва. Адже нав╕ть багат╕ м╕дн╕ руди м╕стять металу не б╕льше 5%, а руди р╕дких метал╕в - десят╕ й сот╕ частки процента. Звичайно, возити на велику в╕дстань величезну к╕льк╕сть г╕рсько§ породи безглуздо. Ось чому на м╕сц╕ видобутку руду збагачують ╕ одержують концентрат, який пот╕м в╕дправля╓ться на подальшу переробку. В текстильн╕й промисловост╕ бавовноочисн╕ й вовномийн╕ заводи також розташовуються поблизу м╕сць виробництва бавовни й вовни, бо п╕сля очищення вага сировини набагато знижу╓ться.

У чорн╕й металург╕§ матер╕алом╕сткою вважа╓ться стад╕я виробництва чавуну, коли на одну тонну готово§ продукц╕§ потр╕бно приблизно дв╕ тонни зал╕зно§ руди, 1,3 тонни кокс╕вного вуг╕лля, а також флюсов╕ вапняки, вогнетривк╕ глини та ╕нша сировина. Ось чому заводи повного циклу розташовуються поблизу сировини. При цьому зм╕на технолог╕§ процесу вплива╓ на зсуви у розм╕щенн╕ виробництва. Так, на початку XX ст. для виробництва тонни чавуну використовувалось б╕льше кокс╕вного вуг╕лля, н╕ж зал╕зно§ руди. Тому найб╕льш╕ металург╕йн╕ центри тяж╕ли до вуг╕льних басейн╕в: Донбас в Укра§н╕, Рурський басейн у ФРН тощо. А нин╕ заводи "шукають" руду. Найб╕льший металург╕йний комб╕нат в Укра§н╕ (╕ один з найб╕льших у ╢вроп╕) - у Кривому Роз╕; у США чорна металург╕я посунулась, з одного боку, до Великих озер (родовища руди), а з ╕ншого, - до порт╕в, куди п╕двозять ╕мпортну руду; в Н╕меччин╕ великим металург╕йним центром стало портове м╕сто Гамбург, де використовують ╕мпортну руду.

У бурякоцукровому виробництв╕ одержання цукру-сирцю прив'язане до м╕сць буряк╕вництва, а раф╕надне виробництво - до споживача.

Сировинний фактор ╓ пров╕дним для таких вид╕в виробництва, як г╕рничодобувна промислов╕сть, л╕сопильна й целюлозно-паперова промислов╕сть, виробництво соди, кал╕йних добрив, азотних добрив з коксових газ╕в, збагачення руд кольорових ╕ чорних метал╕в, виробництво чорново§ м╕д╕, н╕келю, свинцю, цементна промислов╕сть, виробництво металург╕йного й г╕рничого обладнання, цукру-п╕ску, лляних тканин, маслоробна, консервна, сироварна, бавовноочисна й вовномийна промислов╕сть, ╜утництво.

Оск╕льки м╕неральн╕ ресурси жорстко локал╕зован╕ (родовища руд метал╕в, м╕неральна сировина для х╕м╕чно§ промисловост╕ тощо), то розм╕щенню матер╕алом╕сткого виробництва здеб╕льшого притаманна висока концентрац╕я. Так, Донбас ╕ Придн╕пров'я мають потужну металург╕йну промислов╕сть, яка використову╓ кривор╕зьку зал╕зну руду, н╕копольську марганцеву руду й донецьке кокс╕вне вуг╕лля. П╕дпри╓мства ре╜╕ону - найб╕льш╕ у ╢вроп╕. Тут розташован╕ металом╕стк╕ види машинобудування: виробництво металург╕йного та г╕рничошахтного обладнання, локомотиво- й вагонобудування, енергетичне машинобудування. Донецько-Придн╕провський район виробля╓ чорних метал╕в ╕ продукц╕§ важкого машинобудування б╕льше, н╕ж може спожити Укра§на, а тому значна частина вироб╕в експорту╓ться.

Поряд ╕з матер╕алом╕сткими видами виробництва ╓ й так╕, для яких сировинний фактор не ма╓ ╕стотного значення, або, принаймн╕, роль сировини менш значна пор╕вняно з ╕ншими компонентами виробництва. Наприклад, електростанц╕§ зовс╕м не споживають сировини (паливо не вважа╓ться для них за сировину) ╕ потребують дуже мало матер╕ал╕в. В електронному машинобудуванн╕, приладобудуванн╕, оптико-механ╕чному машинобудуванн╕ варт╕сть сировини у багато раз╕в менша за варт╕сть готово§ продукц╕§, ╕ за вагою сировина не перевершу╓ готову продукц╕ю. Але у цьому випадку з╕ставляються витрачен╕ кошти. Так╕ галуз╕ не обов'язково розташовувати поблизу сировини: вони зазнають впливу ╕ншого фактора - трудового, який у цьому випадку переважа╓.

В усьому св╕т╕ трива╓ процес зниження матер╕алом╕сткост╕ виробництва, тому вплив сировинного фактора поступово спада╓.

2. Паливно-енергетичний фактор

Цей фактор, за характером впливу на розм╕щення виробництва, близький до сировинного, бо паливо, як ╕ багато ╕нших вид╕в сировини, теж м╕неральний ресурс. Виробництва, що зазнають сильного впливу паливно-енергетичного фактора, називаються енергом╕сткими. Вони под╕ляються на електром╕стк╕ й паливом╕стк╕.

За ступенем енергом╕сткост╕ вид╕ляються високоенергом╕стк╕ види виробництва (частка паливно-енергетичних витрат становить 30-45% витрат на вироблення продукц╕§), середньоенергом╕стк╕ (15-30%) та неенергом╕стк╕ (менше за 15%).

До електром╕стких вид╕в виробництва зараховують виплавляння легких метал╕в (алюм╕н╕й, титан, магн╕й), електрол╕тичне виплавляння м╕д╕, н╕келю, феросплав╕в та стал╕, виробництво в╕скозного шовку, синтетичного каучуку. Так╕ виробництва повинн╕ розм╕щуватись поблизу великих джерел електроенерг╕§, - бажано б╕ля г╕дроелектростанц╕й, що дають дешеву електроенерг╕ю. Так, найб╕льший укра§нський алюм╕н╕╓вий завод розташований у Запор╕жж╕, б╕ля Дн╕прогес.

У Рос╕§ одн╕ з найпотужн╕ших у св╕т╕ г╕дроелектростанц╕§ Красноярська та Братська у Сиб╕ру дають струм для алюм╕н╕╓вих завод╕в. Норвег╕я, що практично не ма╓ власно§ алюм╕н╕╓во§ сировини, ╓ великим експортером алюм╕н╕ю, бо 80% електроенерг╕§ кра§ни виробля╓ться на ГЕС. У державах Персько§ затоки (Сауд╕вська Арав╕я, Кувейт, ОАЕ) на баз╕ дешево§ нафти споруджуються теплов╕ електростанц╕§, котр╕ живлять алюм╕н╕╓в╕ заводи, - алюм╕н╕й перетворю╓ться там на експортний товар.

Власне, тепер нема тако§ галуз╕ народного господарства, де не використовувалася б електроенерг╕я. Проте б╕льш╕сть спожива╓ §§ в╕дносно небагато, а тому вважа╓ться неелектром╕сткою. Зокрема, до таких галузей зарахову╓ться машинобудування, легка й харчова промислов╕сть.

До паливом╕стких зараховуються виробництва, що поглинають багато тепла. Сюди в╕дноситься виробництво глинозему (нап╕вфабрикат для одержання алюм╕н╕ю), на одну тонну якого витрача╓ться 3 тонни умовного палива, в╕скозного шовку (15 т.у.п.), вип╕чка хл╕ба (2 т.у.п.), виплавляння н╕келю (50 т.у.п.), виробництво соди (0,5 т.у.п.), синтетичного каучуку, целюлози, цементу, скла, виплавляння цинку тощо.

Паливом╕стк╕ види виробництва розташовуються поблизу паливних баз. Наприклад, у Костянтин╕вц╕ (Донбас) ╓ великий завод з виробництва цинку. Транспортн╕ витрати на перевезення руди в цьому випадку менш╕, н╕ж на перевезення палива. Аналог╕чний завод, що працю╓ на м╕сцевому кузнецькому вуг╕лл╕ й привезен╕й руд╕, ╓ у м. Б╓лово (Кемеровська область). А от глиноземний завод у Микола╓в╕ побудований на розхрест╕: ╕мпортн╕ боксити вивантажуються у порту, куди також п╕двозиться донецьке вуг╕лля. Оск╕льки Микола§в розташований неподал╕к в╕д Донбасу, так╕ перевезення виправдан╕.

Щодо таких паливом╕стких вид╕в виробництва, як содове, випуск синтетичного каучуку, целюлози, то вони тяж╕ють до сировини, бо для §хнього одержання треба набагато б╕льше сировини, н╕ж палива. Як виняток з цього правила можна назвати завод синтетичного каучуку в Темиртау (Казахстан), який працю╓ на карагандинському вуг╕лл╕.

Особливе м╕сце серед паливом╕стких галузей належить теплоелектростанц╕ям. Для ДРЕС потужн╕стю 3 млн кВт (таку потужн╕сть ма╓ низка теплоелектростанц╕й у Донбас╕ й Придн╕пров'§) треба приблизно 6,5 млн т.у.п: на р╕к. Зрозум╕ло, що ДРЕС, як╕ обслуговують широке коло споживач╕в електроенерг╕§, повинн╕ розташовуватись поблизу джерел палива. Оск╕льки передавати електроенерг╕ю на велик╕ в╕дстан╕ невиг╕дно через чимал╕ втрати у мереж╕, - ДРЕС "притягують" до себе енергом╕стк╕ виробництва. Це можна сказати про велик╕ теплов╕ електростанц╕§ Донецько-Придн╕провського району (Придн╕провська, Слов'янська, Вуглег╕рська тощо).

Водночас невелик╕ теплоелектростанц╕§, а також ТЕЦ, як╕ покликан╕ постачати електроенерг╕ю й тепло населенню та звичайному (неенергом╕сткому) виробництву, розташовуються ближче до споживача.

3. Водний фактор

Вплив цього фактора, як ╕ попередн╕х двох, основу╓ться на використанн╕ природних ресурс╕в. Як правило, йдеться про пр╕сну воду, що спожива╓ться у процес╕ виробництва. Вода р╕чок та озер, як╕ використовуються для водного транспорту, хоча ╕ ╓ ресурсом, - звичайно не вважа╓ться складовою частиною водного фактора.

У св╕т╕ спожива╓ться величезна к╕льк╕сть пр╕сно§ води, причому водоспоживання виявля╓ схильн╕сть до зростання. Основна маса води використову╓ться у промисловому й с╕льськогосподарському виробництв╕, але пропорц╕§ споживання у р╕зних кра§нах не однаков╕. Водоспоживання великою м╕рою залежить в╕д розвитку зрошування у ре╜╕он╕: це найб╕льш динам╕чна складова у структур╕ споживання води. Споживання пр╕сно§ води в Укра§н╕ стриму╓ться §§ обмеженими запасами. На господарчо-питн╕ потреби у кра§н╕ витрача╓ться 84 куб.м води у розрахунку на одну людину.

Найб╕льш водом╕стким видом виробництва ╓ вирощування с╕льськогосподарських культур на зрошуваних землях. Так, на виробництво 1 т рису треба 8 тис.м3 води, бавовни - 5 тис.м3.

Брак води може перешкоджати розм╕щенню виробництва, нав╕ть за ╕нших сприятливих умов. Так, у Донбас╕ водний деф╕цит стриму╓ розвиток чорно§ металург╕§, а також деяких галузей орган╕чного синтезу. Така сама ситуац╕я у Карагандинському район╕ (Центральний Казахстан), де наявн╕сть вуг╕лля, руд чорних ╕ кольорових метал╕в не ц╕лком компенсу╓ брак води. Водночас для виробництва целюлози, в╕скозного шовку ╕снують винятково сприятлив╕ умови у Сх╕дному Сиб╕ру, де запаси сировини (деревина) по╓днуються з дешевою електроенерг╕╓ю та достатком води.

4. Фактор робочо§ сили (трудовий)

Його д╕я пов'язана з демограф╕чним потенц╕алом кра§ни (ре╜╕ону) ╕ залежить в╕д чисельност╕ трудових ресурс╕в, §хньо§ квал╕ф╕кац╕§, статево-в╕ково§ структури. Треба зазначити, що з розвитком науково-техн╕чного прогресу, який супроводжу╓ться зростанням науком╕сткост╕ та ускладненням виробництва, роль трудового фактора зб╕льшу╓ться.

Вплив трудового фактора визнача╓ться обсягом витрат прац╕ на виробництво одиниц╕ продукц╕§. У першому наближенн╕ це робиться шляхом обчислення питомих витрат на зарплату в соб╕вартост╕ продукц╕§. Проте такий метод розрахунку працем╕сткост╕ не завжди точний. Багато залежить в╕д вартост╕ вих╕дно§ сировини: якщо вона дорога, то в к╕нцев╕й соб╕вартост╕ готово§ продукц╕§ §§ питома вага буде велика й понизить через це питому вагу зароб╕тно§ плати. Сам розм╕р зароб╕тно§ плати теж залежить в╕д багатьох обставин, як╕ не завжди в╕дбивають справжн╕ витрати прац╕ (ц╕нова пол╕тика уряду, ре╜╕ональн╕ доплати до зарплати тощо). На питому вагу зарплати у соб╕вартост╕ вплива╓ також р╕вень механ╕зац╕§ прац╕.

Точн╕шим - хоча не завжди зручним для розрахунк╕в - ╓ метод натуральних показник╕в, - наприклад, витрати людино-годин на одиницю продукц╕§. Цей метод звичайно використову╓ться у с╕льському господарств╕ й да╓ ч╕тке уявлення про працем╕стк╕сть окремих вид╕в виробництва.

Працем╕стк╕сть можна також визначити через розрахунок маси продукц╕§, яка припада╓ на одного виробничника (у тоннах). Наприклад, на одну людину з промислово-виробничого персоналу (ПВП) у вуг╕льн╕й шахт╕ припада╓ 750 т видобутого вуг╕лля на р╕к; у виробництв╕ соди це число становить 130 т, синтетичного каучуку - 90 т, стал╕ - 61 т, але у виробництв╕ холодильного обладнання - лише 6 т, в╕скозного шовку - 3 т, трикотажно§ пряж╕ - 2 т, обчислювально§ техн╕ки - лише 0,6 т. Зрозум╕ло, що чим менше продукц╕§ за вагою припада╓ на одну людину, тим вища працем╕стк╕сть. Здеб╕льшого для визначення працем╕сткост╕ виробництва використову╓ться комб╕нований метод, що врахову╓ натуральн╕ й варт╕сн╕ показники.

Найб╕льш працем╕сткими виявляються так╕ галуз╕: електрон╕ка (виробництво ЕОМ, телев╕зор╕в, рад╕оприймач╕в, побутово§ електрон╕ки), приладобудування, оптико-механ╕чне, ╕нструментальне виробництво, автомоб╕лебудування, верстатобудування, швацька, бавовняна, вовняна, шовкова, взутт╓ва промислов╕сть. Щодо паливно§ промисловост╕, то вона не ╓ працем╕сткою в економ╕чному розум╕нн╕: високу питому вагу зарплати у соб╕вартост╕ продукц╕§ наприк╕нц╕ 80-х рок╕в пояснювали невиправдано низькими розц╕нками на саму паливну сировину. При цьому треба враховувати, що працем╕стк╕сть вуглевидобутку набагато вища, н╕ж нафти й газу.

Працем╕стк╕ види виробництва у промисловост╕ розм╕щуються у м╕стах, як╕ мають в╕льн╕ трудов╕ ресурси. Це не обов'язково найб╕льш╕ м╕ста: дуже часто у маленьких ╕ середн╕х м╕стах ╓ певний контингент незайнятого населення. Нер╕дко м╕сто, що виросло б╕ля шахти, змушене м╕няти св╕й проф╕ль через вичерпання м╕неральних ресурс╕в. У такому випадку форму╓ться незайняте населення, - под╕бн╕ м╕ста ╓ ╕ в Донбас╕.

З ╕ншого боку, м╕ста, що виросли на "суто чолов╕чих" виробництвах (шахти, металург╕я тощо), мають незайняте ж╕ноче населення (члени с╕мей шахтар╕в ╕ металург╕в). Для рац╕онального використання трудових ресурс╕в тут доц╕льно розм╕щувати, наприклад, текстильн╕, взутт╓в╕ п╕дпри╓мства або електронне виробництво. Скаж╕мо, в Донецьку, поряд ╕з видобутком вуг╕лля, металург╕╓ю, х╕м╕╓ю й важким машинобудуванням, створений великий бавовняний комб╕нат, який дав роботу ж╕нкам. В ╕ндустр╕альному Луганську побудована взутт╓ва фабрика.

Працем╕стк╕ види с╕льськогосподарського виробництва доц╕льно розм╕щувати у ре╜╕онах з високою щ╕льн╕стю с╕льського населення.

У сучасному св╕т╕ ╕сну╓ тенденц╕я випереджуючого розвитку працем╕стких галузей у кра§нах, що розвиваються. У них ╓ надлишок працездатного населення, котрому ще й платити можна небагато. Ось чому ненауком╕стк╕ види виробництва, як╕ потребують великих витрат прац╕ (б╕льш╕сть галузей легко§ промисловост╕, побутова електрон╕ка), дедал╕ б╕льше перем╕щуються з розвинутих кра§н до таких, що розвиваються.

До фактора "працем╕сткост╕" наближений фактор науком╕сткост╕ виробництва. До науком╕стких в╕дносяться ус╕ виробництва, як╕ потребують, по-перше, висококвал╕ф╕кованих прац╕вник╕в, а, по-друге, великих вкладень у науково-досл╕дну базу. Ма╓ться на уваз╕ виробництво ЕОМ, ракетобудування, л╕тако- й автомоб╕лебудування, виготовлення озбро╓нь тощо. Так╕ виробництва треба розм╕щувати у великих м╕стах, як╕ мають дек╕лька (здеб╕льшого понад десять) науково-досл╕дних ╕нститут╕в ╕ вищих навчальних заклад╕в. В Укра§н╕ до таких м╕ст належать Ки§в, Харк╕в, Одеса, Донецьк, Дн╕пропетровськ, Льв╕в.

╤нколи науком╕стке виробництво разом з науковою базою "виноситься" за меж╕ великого м╕ста, утворюючи м╕ста-супутники. Такими ╓ у Рос╕§ Новосиб╕рське академм╕стечко, Зеленоград. У США спец╕ал╕зованими центрами науком╕стко§ продукц╕§ (ав╕аракетобудування, електрон╕ка) стали Сан-Д╕╓го й Санта Ана (супутники Лос-Анджелеса), Сан-Хосе (супутник Сан-Франциско). Сьогодн╕ кожна велика ф╕рма ма╓ власний науково-досл╕дний заклад, а транснац╕ональн╕ корпорац╕§ - ц╕л╕ науково-досл╕дн╕ центри.

5. Споживчий фактор

Д╕я цього фактора виявля╓ться у наближенн╕ виробництва до м╕сць споживання готово§ продукц╕§. Под╕бне тяж╕ння виника╓ у таких випадках:

а) коли готовий продукт не можна перевозити на велик╕ в╕дстан╕ через властив╕ йому споживч╕ властивост╕ (хл╕бобулочн╕ вироби, борошно, так╕ кондитерськ╕ вироби, як торти. т╕стечка, молочн╕ продукти, а також с╕рчана кислота, енерг╕я ТЕЦ):

б) коли продукт пор╕вняно дешевий ╕ перевезення на велик╕ в╕дстан╕ може ╕стотно (часом у к╕лька раз╕в) зб╕льшити його варт╕сть (зал╕зобетон, цегла та ╕нш╕ буд╕вельн╕ матер╕али й конструкц╕§);

в) коли масове споживання готово§ продукц╕§ локал╕зу╓ться у певних центрах, наприклад у великих м╕стах або агломерац╕ях, а сировина транспорту╓ться легко (швацьке й взутт╓ве виробництво, вироби з пластмас, мебл╕, цукор-раф╕над, сталь з металобрухту - "мала металург╕я", соняшникова ол╕я, м'ясо, с╕рники, нафтопродукти). До ц╕╓§ ж групи зарахову╓ться виробництво фосфорних добрив та азотних добрив з газу, яке розм╕щу╓ться у районах ╕нтенсивного с╕льського господарства, виробництво технолог╕чного обладнання для галузей важко§ промисловост╕, с╕льськогосподарськ╕ машини, бо §хн╓ перевезення кошту╓ дорожче за сировину для §хнього виробництва.

В╕дпов╕дно до споживчого фактора згадан╕ види виробництва розм╕щуються у м╕сцях масового споживання. Щодо цього показове хл╕бопекарне виробництво: кожний хл╕бозавод обслугову╓ територ╕ю з пор╕вняно обмеженим рад╕усом д╕§ - до 10 км. Рад╕ус транспортування св╕жого молока становить 25-30 км, тому молочн╕ господарства розм╕щуються у прим╕ськ╕й зон╕ тих центр╕в, як╕ вони постачають св╕жою продукц╕╓ю (незбиране молоко, сметана, солодкий сир, кеф╕р, вершки). Якщо ж молочн╕ ферми в╕ддален╕ в╕д м╕сць масового споживання, то молоко йде на виробництво сиру й масла - б╕льш транспортабельно§ продукц╕§.

Для транспортування с╕рчано§ кислоти потр╕бна особлива м╕стк╕сть, що подорожча╓ перевезення. Тому виробництво кислоти доц╕льно розм╕щувати у м╕сцях §§ масового споживання (наприклад, на заводах фосфорних добрив), незалежно в╕д того, де розташована сировина. У зв'язку з цим у центрах виробництва суперфосфату (Одеса, В╕нниця, Суми, Костянтин╕вка) завжди ╓ виробництво с╕рчано§ кислоти.

Рад╕ус подавання тепла в╕д теплоцентралей (ТЕЦ) не перевищу╓ 30 км (╕накше тепло розгубиться у мереж╕), тому ТЕЦ споруджуються лише у великих м╕стах ╕ не обслуговують перифер╕ю.

Споживачем сталевого прокату й литва ╓ машинобудування. Тому у великих машинобуд╕вних центрах створю╓ться металург╕я, що працю╓ не на руд╕, а на металобрухт╕, який у вигляд╕ в╕дход╕в дають машинобуд╕вн╕ заводи. Але це металург╕я неповного циклу, переробна, у н╕й нема стад╕§ одержання чавуну. У Рос╕§ за цим принципом побудован╕ заводи у Москв╕ й Московськ╕й област╕; чимало ╓ аналог╕чних завод╕в у Япон╕§, ╤тал╕§, Н╕меччин╕. Укра§нський завод "Центрол╕т" в Одес╕ обслугову╓ литвом машинобуд╕вн╕ п╕дпри╓мства м╕ста.

До споживача тяж╕╓ виробництво бавовняних, шовкових ╕ вовняних тканин, бо сировину для §хнього одержання транспортувати набагато легше, н╕ж готову продукц╕ю. Ще б╕льшою м╕рою це стосу╓ться швацько§ промисловост╕.

Масовим споживачем вироб╕в з пластмас ╓ машинобудування, тому §хн╓ виробництво зосереджене у великих машинобуд╕вних центрах.

6. Транспортний фактор

Цей фактор ╓ одним з найважлив╕ших, бо в╕н посилю╓ д╕ю попередн╕х фактор╕в: його складова у структур╕ витрат нер╕дко дуже висока. Залежно в╕д розм╕р╕в транспортних витрат розм╕щення виробництва тяж╕╓ або до сировини, або до споживача. Частка транспортних витрат на одиницю вантажу залежить в╕д його вартост╕ й способу транспортування. Дешев╕ вантаж╕ (р╕зн╕ будматер╕али: п╕сок, щеб╕нь, грав╕й, вуг╕лля, руди чорних ╕ кольорових метал╕в) перевозити на велик╕ в╕дстан╕ невиг╕дно, бо транспортн╕ витрати не лише стають сп╕вставними з варт╕стю продукц╕§, але й можуть перевершити §§. Здеб╕льшого частка транспортних витрат у цих випадках становить 25% ╕ б╕льше.

Тим часом у вартост╕ дорогих вантаж╕в (цукор, машини, бавовник, вовна, шовк-сирець) частка транспортних витрат не перевищу╓ 0,1-1,5%.

Дешев╕ вантаж╕ доц╕льно в╕дправляти тими видами транспорту, як╕ забезпечують нижчу варт╕сть перевезення одиниц╕ вантажу. Це, передус╕м, водний ╕ трубопров╕дний транспорт. Так, у р╕чковому транспорт╕ Укра§ни 83% обсягу перевезень припада╓ на м╕неральн╕ буд╕вельн╕ матер╕али. На цю ж продукц╕ю в каботажних перевезеннях усередин╕ кра§ни морським транспортом припада╓ 56%. Але морськ╕ й р╕чков╕ шляхи не завжди прокладен╕ там, де це зручно з погляду народного господарства, до того ж р╕чки замерзають, тому масов╕ перевезення вантаж╕в зд╕йснюються переважно зал╕зничним та автомоб╕льним транспортом. При цьому сипк╕ м╕неральн╕ вантаж╕, л╕с, деяк╕ види с╕льгосппродукц╕§ перевозяться здеб╕льшого по зал╕зниц╕, а компактн╕ малогабаритн╕ - автомоб╕льним транспортом. Виняток становить с╕льськогосподарська сировина, яка перевозиться на невелик╕ в╕дстан╕ автомоб╕льним транспортом (наприклад, цукровий буряк - до цукроварень, овоч╕ - до консервних завод╕в). Нарешт╕, вантаж╕ далекого сл╕дування в╕дправляються, як правило, зал╕зницею, а ближнього - автомоб╕льним транспортом.

В Укра§н╕ у структур╕ вантаж╕в, що перевозяться зал╕зницею, припада╓: на кам'яне вуг╕лля й кокс - 25%, на руду - 12%, на чорн╕ метали - 7%, на нафтов╕ вантаж╕ - 5%.

7. Фактор науково-техн╕чного прогресу

Зм╕ни у технолог╕§ та орган╕зац╕§ виробництва, якщо вони мають кардинальний характер, можуть ╕стотно вплинути на розм╕щення продуктивних сил. На територ╕§ деяких кра§н ╕ ре╜╕он╕в може виникнути виробництво, яке ран╕ше було тут неефективним. Наприклад, до середини XVIII ст. бавовняна промислов╕сть Велико§ Британ╕§ не могла конкурувати з ╕нд╕йською, яка спиралась на власну сировинну базу й в╕дносно дешеву робочу силу. Але п╕сля винаходу прядивних, а згодом ╕ ткацьких машин виробництво тканин у Велик╕й Британ╕§ наст╕льки подешевшало, що англ╕йська бавовняна промислов╕сть виявилась поза конкуренц╕╓ю майже на п╕втора стор╕ччя.

Застосування у чорн╕й металург╕§ процесу пудл╕н╜ування (переробки чавуну на маловуглецеве т╕стопод╕бне зал╕зо на поду так звано§ пудл╕н╜ово§ печ╕) дало змогу зам╕сть деревного вуг╕лля використовувати кам'яне й розташовувати металург╕йн╕ заводи не лише у л╕сов╕й зон╕, але й у районах вуглевидобутку. Це дозволило Англ╕§, що мала велик╕ поклади вуг╕лля, але не мала достатньо л╕су, стати на певний час л╕дером у виробництв╕ метал╕в. Завдяки зм╕н╕ технолог╕§ Донбас з його кам'яним вуг╕ллям об╕гнав наприк╕нц╕ XIX стор╕ччя Урал, де для виробництва чорних метал╕в використовувалося деревне вуг╕лля.

До XX стор╕ччя п╕дпри╓мства чорно§ металург╕§ ор╕╓нтувались переважно на вуг╕лля, бо його треба було б╕льше, н╕ж руди на одиницю металу. Так з'явились велик╕ металург╕йн╕ райони: Донбас, Рурський басейн, Пенс╕льван╕я (США). Але пот╕м технолог╕я зм╕нилась. Руди почали витрачати б╕льше, н╕ж вуг╕лля, ╕ чорна металург╕я почала пересуватися до зал╕зорудних басейн╕в: Кривор╕жжя, Велик╕ озера (США), а також до припортових м╕ст Н╕меччини (Гамбург), США (Лос-Анджелес), куди зручно п╕двозити ╕мпортну руду.

Зм╕на технолог╕§ у х╕м╕чн╕й промисловост╕ також сприяла зсувам у розм╕щенн╕ виробництва. Так, перш╕ п╕дпри╓мства з виробництва синтетичного каучуку в Рос╕§ "прив'язувалися" до картопляних район╕в: Ярославль, ╢фремов, Ворон╕ж, бо каучук одержували з в╕дносно дешевого картопляного спирту. Але згодом його почали виробляти з╕ ще дешевшо§ сировини - нафти, ╕ тому нов╕ п╕дпри╓мства почали розм╕щуватись або у районах нафтовидобутку (Тольятт╕, Стерл╕тамак), або вздовж траси нафтопровод╕в (Омськ).

Сучасному етапу науково-техн╕чно§ революц╕§ притаманна тенденц╕я до зниження матер╕алом╕сткост╕ виробництва. Насл╕дком цього ╓ не лише послаблення д╕§ фактора матер╕алом╕сткост╕, але й зм╕ни у розм╕щенн╕ виробництва. Особливо пом╕тна ця тенденц╕я у машинобудуванн╕. Машини, зокрема верстати й обладнання, стають легш╕, а конструкц╕я §хня ускладню╓ться. Внасл╕док цього послаблю╓ться залежн╕сть машинобудування в╕д розм╕щення металург╕йних баз, але натом╕сть зроста╓ залежн╕сть в╕д район╕в зосередження квал╕ф╕кованих трудових ресурс╕в.

Розвиток Укра§ни до св╕тового р╕вня науково-техн╕чного прогресу вплине на розм╕щення машинобудування. По-перше, ╕стотно зм╕ниться структура машинобудування Донецько-Придн╕провського району: понизиться частка металом╕сткого машинобудування й зб╕льшиться частка складного машинобудування, що ма╓ меншу металом╕стк╕сть. По-друге, триватиме зм╕щення галуз╕ до Зах╕дного району, який ма╓ резерви трудових ресурс╕в. Це супроводжуватиметься перебудовою металург╕йно§ бази Укра§ни: разом з╕ зниженням виробництва чорних метал╕в зросте частка легованих сталей, електросталей, економ╕чних проф╕л╕в прокату, прокату з захисним покриттям тощо.

НТП зм╕нить сп╕вв╕дношення значимост╕ р╕зних вид╕в метал╕в для народного господарства. Якщо використання чорних метал╕в зменшуватиметься, то б╕льш╕сть кольорових метал╕в користуватиметься стаб╕льним або й п╕двищеним попитом. З одного боку, це традиц╕йн╕ метали - алюм╕н╕й, м╕дь, свинець, цинк, - як╕ досить широко використовуються в електротехн╕ц╕, х╕м╕чн╕й промисловост╕, буд╕вництв╕, ав╕абудуванн╕, автомоб╕лебудуванн╕; з ╕ншого боку, це р╕дк╕сн╕ метали, як-от циркон╕й, ╕нд╕й, тал╕й, що використовуються в електрон╕ц╕, а також легуюч╕ метали - вольфрам, мол╕бден, тантал, ванад╕й.

Завдяки НТП у х╕м╕чн╕й промисловост╕ значне зрушення сталося ╕ в розм╕щенн╕ продуктивних сил. Масове виробництво пластмас скоротило споживання чорних ╕ кольорових метал╕в, деревини, що зм╕нило ор╕╓нтац╕ю на сировинн╕ бази. Створення синтетичних волокон послабило залежн╕сть текстильно§ промисловост╕ в╕д район╕в вирощування волокнистих культур ╕ виробництва вовни, але посилило залежн╕сть в╕д постачання нафти, газу й вуг╕лля.

НТП на транспорт╕ також зм╕нив розм╕щення деяких галузей народного господарства. Зокрема, електронний транспорт ╕стотно послабив залежн╕сть виробництва в╕д енергетичних баз, що особливо важливо для машинобудування, легко§ промисловост╕, с╕льського господарства. Трубопров╕дний транспорт здешевив перевезення нафти й газу, що уможливило §хн╓ масове споживання у м╕сцях виробництва х╕м╕чно§ та нафтох╕м╕чно§ продукц╕§. Завдяки цьому велике виробництво азотних добрив удалося розм╕стити в Черкасах. Ам╕акопров╕д завдовжки понад тисячу к╕лометр╕в пода╓ сировину для великого х╕м╕чного комб╕нату в м. П╕вденному п╕д Одесою. М╕сцеположення комб╕нату зумовлене необх╕дн╕стю ╕мпортувати нап╕вфабрикати й експортувати частину готово§ продукц╕§ морським транспортом. Аналог╕чн╕ зм╕ни сталися й за кордоном: у Рос╕§ виробництво синтетичного каучуку розм╕стили в Омську; нафтопереробн╕ заводи розташувалися вздовж трас трубопровод╕в у Полоцьку (Б╕лорусь), Плоцьку (Польща), Пуертольяно (╤спан╕я) далеко в╕д джерел нафти.

Включення атомних електростанц╕й до енергосистеми також ╕стотно спрощу╓ проблему транспортування енергонос╕§в. Сировина для АЕС наст╕льки компактна й висококалор╕йна, що можна знехтувати будь-якою в╕дстанню в╕д джерела сировини й будувати електростанц╕§ поблизу споживача електроенерг╕§.

Науково-техн╕чний прогрес у кожн╕й сво§й ╕сторичн╕й фаз╕ виводить наперед т╕ або ╕нш╕ галуз╕ економ╕ки. Якщо до середини XIX ст. це були с╕льське господарство й текстильна промислов╕сть, то згодом прийшла черга на чорну металург╕ю й транспортне машинобудування. Тепер репрезентують науково-техн╕чний прогрес енергетика, машинобудування, х╕м╕чна промислов╕сть та електрон╕ка.

8. Фактор ринково§ кон'юнктури

Конкретн╕ умови в╕дтворення товар╕в, послуг, робочо§ сили становлять поняття ринково§ кон'юнктури. Фактори кон'юнктури визначають рух ц╕н, ц╕нних папер╕в, розм╕р╕в виробництва, зайнятост╕. Кон'юнктура ринку - конкретн╕ умови реал╕зац╕§ сусп╕льного продукту. Вона зд╕йсню╓ться у сп╕вв╕дношеннях м╕ж наявними на ринку матер╕альними ц╕нностями та послугами й потребою у них. Якщо попит перевищу╓ пропозиц╕ю, створюються стимули для розвитку виробництва. У протилежному раз╕ з'явля╓ться необх╕дн╕сть скорочувати виробництво. Кон'юнктура залежить в╕д м╕сткост╕ ринку, яка, у свою чергу, визнача╓ться обсягом виробництва та його спец╕ал╕зац╕╓ю, р╕внем куп╕вельно§ спроможност╕ населення.

Сп╕вв╕дношення попиту й пропозиц╕§, яке лежить в основ╕ кон'юнктури ринку, вплива╓ на структуру й розм╕щення народного господарства. Якщо коливання кон'юнктури короткотерм╕нов╕, вплив незначний або й зовс╕м м╕зерний, але якщо п╕двищення або пониження попиту на певн╕ товари ма╓ довготерм╕нову тенденц╕ю, ╕стотн╕ зрушення у розм╕щенн╕ продуктивних сил неминуч╕.

За приклад може правити кон'юнктура, що склада╓ться на св╕товому ринку енергоресурс╕в у нашому стор╕чч╕. У перш╕й третин╕ стор╕ччя головним паливним ресурсом було вуг╕лля - його питома вага у паливному баланс╕ економ╕чно розвинутих кра§н сягала 75-80%. Вуг╕льна промислов╕сть була тод╕ потужним районотв╕рним фактором (така ситуац╕я склалася ще у XIX ст.). На баз╕ вуг╕лля виникли всесв╕тньов╕дом╕ багатогалузев╕ територ╕ально-виробнич╕ комплекси: Донбас, Рур, Судети, Йоркшир, Пенс╕льван╕я тощо.

Проте поступово економ╕чн╕ш╕ види палива - нафта й газ - почали вит╕сняти вуг╕лля у паливно-енергетичному баланс╕. Нов╕ нафтох╕м╕чн╕ комплекси почали визначати обличчя економ╕ки багатьох кра§н св╕ту Волго-Уральський та Зах╕дносиб╕рський ре╜╕они Рос╕§, американськ╕ штати Техас ╕ Кал╕форн╕я, кра§ни Персько§ затоки), приваблюючи до себе кап╕тали, матер╕альн╕ й трудов╕ ресурси.

Тим часом у деяких кра§нах економ╕ка традиц╕йних вуг╕льних район╕в почала занепадати. Вуг╕лля виявилось неконкурентоспроможним, бо у перерахунку на умовне паливо його варт╕сть у 5 раз╕в перевищу╓ соб╕варт╕сть нафти й у 10 раз╕в - газу. Багато шахт у ╢вроп╕ та США почали закриватися. Частка вуг╕лля у св╕товому енергобаланс╕ понизилася до 26%.

Ст╕йкий попит св╕тового ринку на деяк╕ с╕льськогосподарськ╕ товари може протягом багатьох рок╕в визначати спец╕ал╕зац╕ю с╕льського господарства деяких кра§н ╕ ре╜╕он╕в. Так, на початку XIX ст. ╢гипет перетворився на бавовнос╕йну кра§ну через п╕двищений попит на довговолокнистий бавовник. Куба стала св╕товим виробником цукру-сирцю, переважна частина якого експортувалася. Кра§ни Центрально§ Америки перетворились на "бананов╕ республ╕ки", постачаючи за кордон продукц╕ю троп╕чного землеробства. Чай визнача╓ добробут жител╕в Шр╕-Ланки, арах╕с - Сенегалу. Сприятлива кон'юнктура на ринку чаю вже у друг╕й половин╕ нашого стор╕ччя визначила спец╕ал╕зац╕ю на ц╕й культур╕ кра§н Сх╕дно§ Африки - Кен╕§, Уганди й Танзан╕§, хоча для мешканц╕в цього ре╜╕ону чай - незвичний нап╕й.

Спец╕ал╕зац╕я на монокультур╕ - економ╕чно ризикована справа, бо через пог╕ршення кон'юнктури кра§на може опинитись у тяжкому стан╕.

Водночас урахування фактора ринково§ кон'юнктури й гнучка зм╕на структури господарства дозволяють досягти певного економ╕чного ефекту. За приклад може правити п╕вдень Укра§ни. З╕ зв╕льненням краю в╕д панування Османсько§ ╕мпер╕§ та з посиленням рос╕йських вплив╕в п╕вденний степ використовувався переважно для випасу овець: п╕вдень Укра§ни почав постачати бараняче сало на ринки Рос╕§ та св╕ту. Проте до середини XIX ст. дешевше австрал╕йське сало почало вит╕сняти з ╢вропи укра§нську продукц╕ю. Тод╕ р╕льники п╕вдня розорали пасовища й почали вирощувати пшеницю, конкурентоспроможн╕сть яко§ на ╓вропейському ринку залишалася високою майже до к╕нця минулого в╕ку.

Ринкова кон'юнктура т╕сно пов'язана з науково-техн╕чним прогресом, чутлива до його розвитку. Товари вищо§ якост╕, вищого ступеня складност╕, що задовольняють нов╕ потреби, мають п╕двищений попит, ц╕ни на них зростають. У тих кра§нах ╕ ре╜╕онах, де сво╓часно враховуються тенденц╕§ кон'юнктури, економ╕ка витриму╓ темп науково-техн╕чного прогресу.

9. Фактор економ╕ко-географ╕чного положення

Розташування кожного об'╓кта народного господарства у простор╕ зумовлене впливом низки причин ╕ законом╕рностей. Економ╕ко-географ╕чним положенням (ЕГП) об'╓кта назива╓ться сукупн╕сть його в╕дношень до ╕нших економ╕ко-географ╕чних об'╓кт╕в, що лежать поза ним. Таким чином, об'╓кт (не обов'язково п╕дпри╓мство, - це може бути й м╕сто, район тощо) характеризу╓ться не лише розташуванням на певн╕й територ╕§, але й системою зв'язк╕в (реальних або потенц╕йних) з ╕ншими об'╓ктами.

Залежно в╕д економ╕чно§ природи об'╓кта найважлив╕шими вважаються його в╕дношення до джерел природних ╕ трудових ресурс╕в, ринк╕в збуту продукц╕§, а також можлив╕сть виробничо§ кооперац╕§ з ╕ншими об'╓ктами, транспортна забезпечен╕сть, еколог╕чна ситуац╕я. Економ╕ко-географ╕чне положення - категор╕я ╕сторична. Це означа╓, що якщо з часом зм╕ниться економ╕чний прост╕р довкола об'╓кта, то це в╕д╕б'╓ться на економ╕чному потенц╕ал╕ самого об'╓кта.

Наприклад, перем╕щення ╓вропейських торговельних шлях╕в у XV-XVI ст. з Середземного моря до Атлантичного океану призвело до занепаду кв╕тучих доти Венец╕§, Гену§ та Флоренц╕§. Натом╕сть почалося економ╕чне п╕днесення спочатку ╤спан╕§ й Португал╕§, а пот╕м - Н╕дерланд╕в, Франц╕§, Англ╕§, п╕вн╕чнон╕мецьких м╕ст. В╕домо, що стародавн╕й Ки§в став економ╕чним ╕ пол╕тичним центром Укра§ни-Руси. Це сталося, по-перше, тому що в╕н розташову╓ться на перехрест╕ водних шлях╕в, що утворюються Дн╕провською р╕чковою системою. По-друге, в╕н лежав майже у центр╕ серед пол╕тично пов'язаних м╕ж собою княз╕вств.

Ще к╕лька приклад╕в з ближчих до нас час╕в. Осво╓ння територ╕§ США почалося з ре╜╕ону Нова Англ╕я, який розташований на крайньому п╕вн╕чному сход╕ на найменш╕й в╕дстан╕ в╕д ╢вропи. Протягом деякого часу це був найб╕льш процв╕таючий ре╜╕он США, бо саме через нього проходили перш╕ поселенц╕ й товари. Але з осво╓нням глибинних територ╕й США Нова Англ╕я опинилась на окра§н╕ й почала пасти задн╕х у розвитку. Натом╕сть р╕зко актив╕зувалося Середньоатлантичне узбережжя (з м╕стами Ф╕ладельф╕я, Нью-Йорк), яке, хоч ╕ розташовувалось трохи дал╕ в╕д ╢вропи, мало зручн╕ше положення стосовно район╕в, котр╕ знову колон╕зувалися. С╕нгапур до початку XIX ст. був невеличким поселенням в економ╕чно малорозвинутому ре╜╕он╕ й не мав хоч якогось економ╕чного значення. Але п╕сля перетворення його на порт в╕н став використовувати вигоди свого географ╕чного положення на перехрест╕ найважлив╕ших трансокеан╕чних шлях╕в. Спочатку в╕н спец╕ал╕зувався на послугах (бункерування суден, страхування, посередницька торг╕вля), а пот╕м перетворився на великий промисловий центр, що ефективно використову╓ м╕жнародний под╕л прац╕.

Географ╕чне розташування об'╓кта або територ╕§ може розглядатись на трьох р╕внях: макро-, мезо- й м╕кро-. Макроположення в╕дбива╓ економ╕чн╕ в╕дносини об'╓кта з великими ре╜╕онами або нав╕ть м╕ждержавний р╕вень в╕дносин. Укра§на, наприклад, ма╓ виг╕дне геопол╕тичне розташування, бо або межу╓, або перебува╓ у безпосередн╕й близькост╕ до економ╕чно розвинутих кра§н, як╕ можуть бути ринком збуту нашо§ продукц╕§ й постачальниками сировини, обладнання й товар╕в ширвжитку. Кр╕м того, наша кра§на ма╓ вих╕д до моря, що не замерза╓. Тим часом ╓ кра§ни, як╕ не мають виходу до моря ╕ оточен╕ економ╕чно слабкорозвинутими кра§нами. До таких в╕дносять деяк╕ кра§ни внутр╕шн╕х ре╜╕он╕в Африки. ╥хн╕й ╕ без того нелегкий економ╕чний розвиток утрудню╓ться невиг╕дн╕стю економ╕ко-географ╕чного положення.

Мезоположення характеризу╓ об'╓кт за в╕дношенням до компактно§ та в╕дносно невелико§ за розм╕ром територ╕§ його оточення. Це може бути положення обласного центру або м╕ста усередин╕ якогось ре╜╕ону. Територ╕я, що тяж╕╓ до певного центру на мезор╕вн╕, назива╓ться г╕нтерланд (в╕д н╕мецького Hinterland - кра§на, що перебува╓ "поза" об'╓ктом). Найчаст╕ше назва "г╕нтерланд" вжива╓ться щодо територ╕§, яка приляга╓ до портових м╕ст. Коли у 60-х роках XIX ст. була побудована зал╕зниця Одеса-Балта, яка дала вих╕д под╕льському хл╕бу на зовн╕шн╕й ринок, то г╕нтерландом Одеси став не лише п╕вденно-зах╕дний "кут" Укра§ни плюс Молдав╕я, але й протягом певного часу вся Под╕льська губерн╕я.

На м╕крор╕вн╕ - а подеколи й на макрор╕вн╕ - можна розрахувати зони впливу м╕ст, цебто визначити рад╕ус територ╕§ довкола м╕ста, вплив котро§ в╕дчутний т╕╓ю чи ╕ншою м╕рою. ╢ досить проста формула, в╕дома як закон вза╓мод╕§ центр╕в тяж╕ння (закон Рейл╕):

,

де Аam - сила тяж╕ння м╕ста А до точки М; Pa - потенц╕ал м╕ста А, що виража╓ться здеб╕льшого чисельн╕стю населення, але часом ╕ ╕ншими показниками (як-от обсяг торг╕вл╕); Ram - в╕дстань А до М.

Проте у точц╕ М може виявитись вплив не одного, а к╕лькох центр╕в. Тод╕ формула Рейл╕ набуде трохи ╕ншого вигляду:

,

де n - к╕льк╕сть м╕ст, що впливають на точку М.

Концепц╕я демограф╕чного потенц╕алу, як часом називають закон Рейл╕, ма╓ практичне застосування: §§ використовують, зокрема, при визначенн╕ оптимальних м╕сць розташування п╕дпри╓мств, що виробляють споживч╕ товари. Тод╕ Vm познача╓ розм╕ри контингенту потенц╕йно§ кл╕╓нтури.

М╕кроположення характеризу╓ об'╓кт в╕дносно невеликого оточення. Це може бути розташування п╕дпри╓мства у м╕ст╕, положення с╕льськогосподарсько§ ферми стосовно консервного заводу або найближчого ринку збуту продукц╕§ тощо. М╕кроположення важливо враховувати, бо в╕д його правильного вибору може ╕стотно залежати прибуток п╕дпри╓мства. Якщо, прим╕ром, кав'ярня розташована у малолюдн╕й частин╕ м╕ста, то к╕льк╕сть §§ кл╕╓нт╕в буде невелика. Але якщо водночас вона розташована ╕ на ╕нтенсивн╕й м╕ськ╕й маг╕страл╕, то ситуац╕я може зм╕нитись у кращий б╕к. Щоб оптимально розташувати об'╓кт у м╕ст╕, треба зд╕йснити в╕дпов╕дн╕ розрахунки й визначити: в╕дстань до центру м╕ста, залюднен╕сть прилегло§ територ╕§, щ╕льн╕сть транспортно§ мереж╕, потенц╕ал робочо§ сили, ступ╕нь впливу конкурент╕в у зон╕ розм╕щення об'╓кту.

Вплив ЕГП виявля╓ться у тому, що об'╓кт або ре╜╕он одержують певн╕ економ╕чн╕ переваги при оптимальн╕й вза╓мод╕§ економ╕чних зв'язк╕в з ╕ншими об'╓ктами й ре╜╕онами. До того ж чим ╕нтенсивн╕ш╕ зв'язки, тим вищий економ╕чний потенц╕ал об'╓кта (ре╜╕ону). Наприклад, Бельг╕я та Н╕дерланди й тепер використовують переваги свого географ╕чного положення у вигляд╕ "перевалювальних баз" на перехрест╕ океан╕чних шлях╕в ╕ шлях╕в, що провадять углиб ╢вропи. Наближен╕сть до таких економ╕чних велетн╕в, як Н╕меччина, Велика Британ╕я, Франц╕я, дозволя╓ §м максимально використовувати переваги м╕жнародного територ╕ального под╕лу прац╕.

Вдало розташован╕ м╕ста перетворюються на велик╕ транспортн╕ вузли. Насамперед це стосу╓ться портових м╕ст, де масов╕ вантаж╕ перевалюються з одного виду транспорту на ╕нший. Саме фактор ЕГП спричинив зростання й процв╕тання таких м╕ст, як Нью-Йорк, Гамбург, Амстердам, Роттердам. Здеб╕льшого частину вантаж╕в, як╕ проходять через вузлов╕ транспортн╕ центри, виг╕дно переробляти на м╕сц╕. Так суто транспортний вузол перетворю╓ться на багатофункц╕ональне м╕сто.

Прикладом може бути Одеса, яка у першу чверть свого в╕ку мала в╕дверто торговельний проф╕ль. Проте потреби флоту сприяли побудов╕ в м╕ст╕ канатного заводу. Пот╕м виявилось виг╕дним експортувати не зерно, а борошно, й в Одес╕ з'явилася мережа великих млин╕в. Цукор-сирець, який надходив до Одеси для експорту з Под╕лля, раф╕нувався на одному з найб╕льших в Укра§н╕ завод╕в. Водночас на ╕мпортн╕й сировин╕ в Одес╕ працювали чайна, тютюнова, джутова фабрики, суперфосфатний завод (до революц╕§ працював на п╕вн╕чноафриканських фосфоритах), корковий завод, маслоробн╕ заводи (переробляли кокосову копру). Наявн╕сть розлогого с╕льськогосподарського г╕нтерланду стимулювала появу, кр╕м суперфосфатного заводу, п╕дпри╓мства по виготовленню плуг╕в, консервних завод╕в. Так народжувалася промислов╕сть одного з найб╕льших укра§нських порт╕в.

З ЕГП пов'язано також створення зон сп╕льного п╕дпри╓мництва, як╕ найкраще формувати довкола великих портових м╕ст ╕з добре розвинутим г╕нтерландом (про ц╕ зони докладн╕ше йтиметься у розд╕л╕ 7).

10. Еколог╕чний фактор

З розвитком св╕тово§ економ╕ки, ╕з зб╕льшенням к╕лькост╕ п╕дпри╓мств та §х потужностей, ╕з залученням все б╕льших обсяг╕в природних ресурс╕в до виробництва, зроста╓ значення еколог╕чного фактору в розм╕щенн╕ продуктивних сил. Наприк╕нц╕ 20-го стор╕ччя деяк╕ вчен╕, сусп╕льн╕ д╕яч╕, пол╕тики нав╕ть висунули гасло ( так званий "еколог╕чний ╕мператив"): "Еколог╕чна безпека - понад усе!" Це означа╓, що будь-як╕ економ╕чн╕ вигоди не можуть бути виправдан╕, якщо §х здобуття супроводжу╓ться загрозою для довк╕лля.

Отже, ╕сну╓ певне протир╕ччя м╕ж розвитком виробництва ╕ станом навколишнього середовища. Воно може бути роз'язане р╕зними засобами. Теоретично зменшення тиску на природу було б досягнуто на шляху ╕стотного скорочення св╕тового виробництва, особливо в галузях важко§ промисловост╕, обмеження споживання товар╕в не найпершо§ необх╕дност╕

( предмети розкош╕ тощо). Саме цей шлях пропонують члени Римського клубу. Але практична його реал╕зац╕я сьогодн╕ мало ймов╕рна. Б╕льш продуктивним ╓ використання позитивних насл╕дк╕в науково-техн╕чного прогресу для подолання еколог╕чно§ кризи. Це, насамперед, технолог╕чна реорган╕зац╕я виробництва та його оптимальне розм╕щення.

Спочатку подивимося, в яких напрямках найб╕льш небезпечно розвива╓ться еколог╕чна напруга, пов'язана з господарською д╕яльн╕стю людини, визначимо "найболюч╕ш╕ точки". Оск╕льки сферою житт╓д╕яльност╕ людини стала, по сут╕, вся географ╕чна оболонка, то ╕ насл╕дки його д╕яння в╕дчутн╕ у вс╕х сферах: атмосфер╕, л╕тосфер╕, г╕дросфер╕, б╕осфер╕. Головними чинниками, що обумовлюють забруднення ╕ деформац╕ю навколишнього середовища, ╓:

- використання зростаючих обсяг╕в природних ресурс╕в ( м╕неральн╕ ресурси, деревина, б╕олог╕чн╕ ресурси мор╕в та пр╕сних водоймищ, вода) для безпосереднього вживання у виробництв╕;

- в╕дпов╕дно зростаюч╕ обсяги викид╕в забруднюючих речовин в атмосферу, водоймища та на суход╕л;

- виробництво й викид в довк╕лля синтетичних сполук, що не ╓ природними, а тому дуже небезпечн╕ для орган╕зму людини, тварин ╕ рослин ( ам╕ак, бензап╕рен, дуст та багато ╕нших); деяк╕ з таких сполук, як-от пластмаси, важко знищити або утил╕зувати, вони загромаджують велик╕ територ╕§, водночас отруюючи довк╕лля;

- реальною стала загроза рад╕оактивного забруднення внасл╕док роботи атомних елекростанц╕й та проведення ядерних випробувань;

- безпрецедентн╕ темпи зб╕льшення транспортних засоб╕в, особливо автомоб╕л╕в, спричиняють утворення шк╕дливого пов╕тряного середовища у великих м╕стах ╕ вздовж напружених шляхових трас;

- забруднення Св╕тового океану, насамперед, нафтою та нафтопродуктами, що перевозять танкерами;

- ероз╕я ╕ засолення грунт╕в через груб╕ порушення агротехн╕ки; скорочення площ╕ земель, придатних для землеробства;

- знищення л╕сового покриву Земл╕, особливо троп╕чних та екватор╕альних л╕с╕в, що призводить не т╕льки до незворотн╕х б╕олог╕чних витрат (зникнення вид╕в), але й порушу╓ киснево-вуглекислий баланс в атмосфер╕;

- спорудження штучних водосховищ, гребель, гаток, осушення бол╕т, примусова зм╕на напрямку р╕чок або зниження р╕вню озер з господарськими ц╕лями порушу╓ природний розвиток екосистеми, що часто веде до §х спотворення, а то й загибел╕, завдаючи при цьому непоправну шкоду господарству.

Основними шляхами вир╕шення еколог╕чних проблем, зменшення господарського тиску на природу реально можуть бути так╕ заходи.

1. ╤стотне зниження матер╕алом╕сткост╕ виробництва, зменшення витрат сировини на одиницю продукц╕§; цей процес вже в╕дбува╓ться в ╕ндустр╕ально розвинутих кра§нах.

2. Зниження електро╓мкост╕ виробництва, зменшення витрат електрично§ та теплово§ енерг╕§ на одиницю продукц╕§.

3. Попередн╕ заходи зд╕йснюються вкуп╕ ╕з сутт╓вою структурною перебудовою виробництва, що супроводжу╓ться зменшенням питомо§ ваги традиц╕йних галузей виробництва (чорна металург╕я, важке машинобудування, основна х╕м╕я) та п╕двищенням нематер╕алом╕ских, науко╓мних виробництв ( електрон╕ка, б╕отехнолог╕я, тощо).

4. Впровадження технолог╕й з повним циклом виробництва. Досягнути повно§ утил╕зац╕§ в╕дход╕в сьогодн╕ неможливо, але звести §х викиди до нешк╕дливого р╕вня необх╕дно. Тверд╕ в╕дходи використовуються, зокрема, як буд╕вельн╕ матер╕али; гази, що в╕дходять,- для одержання нових х╕м╕чних сполук. Використання оборотно§ води не т╕льки заощаджу╓ деф╕цитну пр╕сну воду, але й запоб╕га╓ забрудненню водоймищ.

Визначен╕ вище заходи стосуються, передус╕м, технолог╕чно§ перебудови виробництва. Але ╓ так╕ напрямки вир╕шення еколог╕чних проблем, що залежать в╕д територ╕ально§ орган╕зац╕§ народного господарства. Врахування еколог╕чного фактора в розм╕щенн╕ продуктивних сил виявля╓ться в таких ситуац╕ях:

- недопустима концентрац╕я шк╕дливих вид╕в виробництва (з великими об'╓мами викид╕в) у населених пунктах ╕ ре╜╕онах з високою щ╕льн╕стю населення. Щодо цього Донбас ╕ Середн╓ Придн╕пров'я ╓ класичним не╜ативним прикладом. Зосередження к╕лькох металург╕йних велет╕в у Дн╕пропетровську, Запор╕жж╕, Мар╕упол╕ створю╓ небезпечну еколог╕чну ситуац╕ю у цих м╕стах. Те саме можна сказати про Донецьк, Горл╕вку, Кривий Р╕г, Дн╕продзержинськ, де металург╕йн╕ й х╕м╕чн╕ п╕дпри╓мства зосереджен╕ на пор╕вняно невелик╕й площ╕, а сам╕ ц╕ м╕ста розташован╕ у густонаселеному ре╜╕он╕;

- треба враховувати рель╓ф м╕сцевост╕ та м╕крокл╕матичн╕ умови. Там, де може застоюватись пов╕тря, не можна будувати велик╕ п╕дпри╓мства з великими викидами шк╕дливих речовин до атмосфери. Наприклад, в улоговинах при температурних ╕нверс╕ях холодне пов╕тря ст╕ка╓ться з╕ схил╕в униз, вертикальне перем╕шування пов╕тряних мас слабне, ╕ шк╕длив╕ речовини, не розпорошуючись, можуть подовгу вис╕ти над м╕сцем викиду. Так╕ явища властив╕ деяким м╕стам Сиб╕ру. В улоговинах розташован╕ Лос-Анджелес, Мех╕ко, для яких смо╜ - звичне явище. У горах довкола Мех╕ко ╓ прох╕д - долина, яка могла б вентилювати пов╕тря, але §§ "перегачують" буд╕вл╕ нафтопереробних, сталеплавильних ╕ цементних завод╕в. Забруднен╕сть пов╕тря у м╕ст╕ у 100 раз╕в б╕льша за допустим╕ меж╕;

- проектування промислових п╕дпри╓мств у м╕стах ма╓ враховувати розу в╕тр╕в; об'╓кти сл╕д розташовувати так, щоб ╕мов╕рн╕сть задимлення житлових квартал╕в була найменшою. У приморських м╕стах небажана щ╕льна багатоповерхова забудова берегово§ зони, бо м╕сто не пров╕трюватиметься св╕жим морським пов╕трям. Натом╕сть у п╕вн╕чних м╕стах треба вибудовувати "барикади" висотних будинк╕в навстр╕ч холодним в╕трам;

- довкола п╕дпри╓мств з особливо шк╕дливим виробництвом створюються сан╕тарн╕ зони, позбавлен╕ пост╕йного житла. Так, атомн╕ електростанц╕§ оточуються зонами з рад╕усом 30 км.


Лекц╕я 5.


ОСОБЛИВОСТ╤ ГАЛУЗЕВО╥ ОРГАН╤ЗАЦ╤╥ М╤ЖГАЛУЗЕВИХ КОМПЛЕКС╤В. Паливно-енергетичний комплекс

План

1. Паливно-енергетичний баланс, його сутн╕сть

2. Вуг╕льна промислов╕сть

3. Нафтова промислов╕сть

4. Газова промислов╕сть

5. Електроенергетика

1. Паливно-енергетичний баланс, його сутн╕сть

Паливно-енергетичний комплекс (ПЕК) - складна м╕жгалузева система видобутку й виробництва палива та енерг╕§, §хнього транспортування, розпод╕лу й використання. До його складу входять паливна промислов╕сть (нафтова, газова, вуг╕льна, сланцева, торфова) та електроенергетика, т╕сно пов'язан╕ з ус╕ма галузями народного господарства.

На сучасному етап╕ економ╕чного розвитку найважлив╕ша - паливно-енергетична проблема. Усп╕шне §§ розв'язання визнача╓ можливост╕, темпи й напрями економ╕чного та соц╕ального розвитку. Значення палива для економ╕ки будь-яко§ держави величезне: без нього неможливий виробничий процес, робота промисловост╕, с╕льського господарства й транспорту.

Основними первинними джерелами енерг╕§ у сучасному св╕т╕ ╓ нафта, вуг╕лля, природний газ, г╕дроенерг╕я, а також швидко зроста╓ значення атомно§ енерг╕§. Частка решти джерел (дрова, торф, енерг╕я сонця, в╕тру, геотермальна енерг╕я тощо) у загальному енергоспоживанн╕ становить лише к╕лька в╕дсотк╕в. Щоправда, в окремих кра§нах вони мають ╕стотне значення для енергопостачання: наприклад, у Ф╕нлянд╕§ - дрова, в ╤сланд╕§ - гаряч╕ термальн╕ джерела.

Паливно-енергетичний баланс - баланс виробництва, перетворення та використання вс╕х вид╕в енерг╕§: м╕нерально§, сонячно§, в╕трово§, хвильово§, геотермально§ тощо.

Структура паливно-енергетичного балансу св╕ту: нафта - 40%, природний газ - 23%, вуг╕лля - 31%, ╕нш╕ види палива - 1%, атомна енерг╕я - 2%, г╕дроенерг╕я - 3%.

На економ╕чно розвинут╕ кра§ни й кра§ни, що розвиваються, припада╓ приблизно 540 млрд т.у.п., що 2/3 з них становить вуг╕лля й менше 1/3 - нафтогазове паливо. Переважна частина запас╕в твердого орган╕чного палива та урану розташована на територ╕§ промислове розвинутих кра§н, а ресурси нафти й г╕дроенерг╕§ - передус╕м у кра§нах, що розвиваються.

Найб╕льш╕ запаси орган╕чного палива зосереджен╕ у П╕вн╕чн╕й Америц╕ та Аз╕§. У розм╕щенн╕ вс╕х основних галузей енергетики св╕ту - нафтово§, вуг╕льно§, газово§ промисловост╕, електроенергетики - спостер╕гаються велик╕ в╕дм╕нност╕ зумовлен╕ як природними, так ╕ соц╕ально-економ╕чними факторами.

За видобутком вуг╕лля, природного газу, уранових руд перед ведуть економ╕чно розвинут╕ кра§ни, а за видобутком нафти - кра§ни, що розвиваються. Проте переважна частина ус╕х цих енергоресурс╕в, к╕нець к╕нцем, спожива╓ться в економ╕чно розвинутих кра§нах.

Вуг╕льна промислов╕сть. Серед загальних ресурс╕в викопного орган╕чного палива на вуг╕лля припада╓ (залежно в╕д оц╕нки) 65%-90%. ╤сторично воно в╕д╕грало величезну роль у св╕товому промисловому розвитку. Вуг╕лля забезпечувало енергетичну основу першо§ промислово§ революц╕§, що розпочалася в останн╕й третин╕ XVII ст. у Велик╕й Британ╕§ й згодом охопила ╕нш╕ кра§ни. Ще 1913 р. св╕тов╕ потреби в енерг╕§ задовольнялися за рахунок вуг╕лля майже на 75%, а якщо не рахувати дрова, на як╕ тод╕ припадало 17-18% св╕тового енергоспоживання, - то майже 90%.

У промислово розвинутих кра§нах вуг╕лля ╓ надзвичайно важливим паливом, що забезпечу╓ зростання економ╕ки та зам╕ню╓ нафту в багатьох сферах §§ тепер╕шнього використання. Найб╕льшими споживачами вуг╕лля сьогодн╕ ╓ теплоенергетика, чорна металург╕я, зал╕зничний транспорт, машинобудування, а також житлово-побутовий сектор.

Роль вуг╕лля можна поц╕нувати за його м╕сцем у структури паливно-енергетичного балансу. Ще 1948 р. частка вуг╕лля у загальному споживанн╕ основних джерел енерг╕§ в економ╕чно розвинутих кра§нах становила 3/5. Проте у 50 й 60-т╕ роки структура споживання енергоресурс╕в зазнала ╕стотних зм╕н.

В╕дкриття та осво╓ння великих поклад╕в нафти на Близькому Сход╕ викликало приплив дешевого палива на ринки таких кра§н, як США, Япон╕я, держави Зах╕дно§ ╢вропи, ╕ призвело до скорочення вуглевидобутку в цих кра§нах. Його питома вага у загальному споживанн╕ енерг╕§ знизилась у Зах╕дн╕й ╢вроп╕ до 21-23% у 70-т╕ роки. Вуг╕льна промислов╕сть у США та Зах╕дн╕й ╢вроп╕ почала згортатися. Сфери використання вуг╕лля обмежувались теплоелектростанц╕ями та коксох╕м╕чною промислов╕стю.

Група основних кра§н - експортер╕в нафти 1973 р. р╕зко п╕двищила ц╕ни на нафту. Тод╕ частка нафти у загальному споживанн╕ основних джерел енерг╕§ почала скорочуватись, але ще 1981 р. вона становила понад половину. Проте частка вуг╕лля пом╕тно виросла. Сьогодн╕ вуг╕лля - ╓диний енергетичний ресурс, якого за тепер╕шн╕х технолог╕й видобутку його в США, Канад╕, Австрал╕§, Рос╕§ та деяких ╕нших кра§нах вистачить на в╕ддалену перспективу.


2. Вуг╕льна промислов╕сть

Розвиток вуг╕льно§ промисловост╕ у США, Зах╕дн╕й ╢вроп╕ та ще к╕лькох промислових державах гальму╓ться еколог╕чними факторами.

Ще одн╕╓ю проблемою ╓ транспортування вуг╕лля в╕д м╕сця видобутку - до м╕сця споживання. В╕ддален╕сть поклад╕в в╕д узбережжя - разом з низькою пропускною здатн╕стю зал╕зниць ╕ порт╕в - унеможливлю╓ р╕зке зб╕льшення поставок вуг╕лля на св╕товий ринок.

Найб╕льше виросте потреба в енергонос╕ях у кра§нах, що розвиваються, - передус╕м в Аз╕§, де оч╕куються найвищ╕ темпи економ╕чного зростання. Експерти передбачають ╕стотне зростання використання газу в електроенергетиц╕, особливо в ╢вроп╕. За цей самий пер╕од упов╕льняться темпи зростання попиту на вуг╕лля в Орган╕зац╕§ економ╕чного сп╕вроб╕тництва й розвитку (ОЕСР), передус╕м в╕дбиваючи зрушення в сталеливарн╕й промисловост╕. Св╕товий видобуток вуг╕лля буде зростати до 2010 р. перес╕чно на 3,5% на р╕к. До 2000 р. в╕н сягне 4,2 млрд т, у 2010 р. - 5,3. Найб╕льшим виробником вуг╕лля стане Китай - 1,5 млрд т. У ╢вроп╕ видобуток вуг╕лля падатиме в середньому на 3% на р╕к через зб╕льшення соб╕вартост╕ видобутку.

В╕дкритих поклад╕в вуг╕лля за сучасними темпами споживання вистачить на 200-300 рок╕в. За загальними запасами л╕диру╓ П╕вн╕чна Америка (24% св╕тових запас╕в), по кам'яному вуг╕ллю - Аз╕я (25%), по бурому - П╕вн╕чна Америка (27%).

Серед кра§н св╕ту за покладами вуг╕лля перше м╕сце займа╓ США (23% св╕тових запас╕в), на другому м╕сц╕ - Рос╕я (13%), на третьому - Китай (11%).

Буре вуг╕лля в найб╕льш╕й к╕лькост╕ ╓ в США (21% св╕тових запас╕в), Рос╕§ (17%) та ╤нд╕§ (13%). Кам'яним вуг╕ллям багат╕ також США (26% св╕тових запас╕в), Китай (10%) ╕ Австрал╕я ).

Вуг╕лля може видобуватися п╕дводним способом, зараз в╕н використову╓ться в Кита§, Канад╕, Япон╕§, Велико§ Британ╕§ та ╕нших кра§нах (мал. 6.2.).

Схарактеризувавши св╕тов╕ запаси вуг╕лля, розгляньмо тепер╕шн╕й р╕вень його видобутку. Протягом останн╕х рок╕в видобуток вуг╕лля у кра§нах Зах╕дно§ ╢вропи знижу╓ться. Видобуток вуг╕лля п╕дземним способом згорта╓ться, а в╕дкритим - зроста╓. В╕дкритий вуглевидобуток протягом останн╕х 30 рок╕в вир╕с б╕льш як удво╓ й становить тепер близько 50%, включно з США - 60% та Н╕меччиною - 60%. За видобутком кам'яного вуг╕лля перед ведуть Китай, США, ╤нд╕я, ПАР та Австрал╕я, а за видобутком бурого - США, ФРН, Рос╕я.

Тепер╕шн╕ основн╕ експортери вуг╕лля - Австрал╕я, США, ПАР - ╕ надал╕ вестимуть перед у ц╕й галуз╕. На §хню частку припада╓ 67% обсягу морсько§ торг╕вл╕ енергетичним вуг╕ллям. Актив╕зують зусилля щодо збуту вуг╕лля й нов╕ продавц╕ - ╤ндонез╕я, Колумб╕я, Китай та, меншою м╕рою, Венесуела. Вуглевидобуток у цих кра§нах провадиться в╕дкритим способом за наявност╕ надлишково§ дешево§ робочо§ сили. Через це витрати на вуглевидобуток нижч╕, н╕ж у кра§нах, що ╓ традиц╕йними експортерами. Прогнозують, що додатковий попит на вуг╕лля у майбутньому задовольнятиметься саме новими його продавцями. Спостер╕га╓ться також ╕стотне зростання пропозиц╕§ вуг╕лля з боку Укра§ни, Польщ╕, Рос╕§.

Серед основних ╕мпортер╕в енергетичного вуг╕лля можна виокремити дв╕ групи: кра§ни Зах╕дно§ та Сх╕дно§ ╢вропи, а також Тихоокеанського ре╜╕ону. ╢вропейськ╕ кра§ни розширюють попит на вуг╕лля через скорочення власного видобутку внасл╕док високо§ соб╕вартост╕ та неконкурентоспроможност╕ м╕сцевого вуг╕лля пор╕вняно з ╕мпортним (австрал╕йським, американським, п╕вденноафриканським), соб╕варт╕сть видобутку якого удво╓ нижча.

Другий ринок збуту енергетичного вуг╕лля - держави Тихоокеанського ре╜╕ону: Япон╕я, Тайвань, Республ╕ка Корея. Майже половина попиту припада╓ на Япон╕ю, чому великою м╕рою сприя╓ введення до ладу нових ТЕС, що працюють на вуг╕лл╕, загальною потужн╕стю 7,5 млн кВт на р╕к, а також скорочення власного видобутку до 10 млн т через високу соб╕варт╕сть.

За прогнозами фах╕вц╕в, обсяг св╕тово§ морсько§ торг╕вл╕ енергетичним вуг╕ллям до к╕нця поточного стор╕ччя ╕стотно зросте, а кокс╕вним - здеб╕льшого залишиться без зм╕н.

Розм╕щення вуг╕льно§ промисловост╕ за кра§нами й ре╜╕онами.

Вуг╕лля оц╕ню╓ться за к╕лькома параметрами:

1) За глибиною залягання. Вуг╕лля видобувають в╕дкритим або закритим (шахтовим) способами: в╕д цього залежить соб╕варт╕сть. У США в╕дкритим способом видобувають 60% вуг╕лля; загальн╕ витрати на 25-30% нижч╕, н╕ж при п╕дземному видобутку. У Рос╕§ в╕дкритим способом добува╓ться понад 40% вуг╕лля (Кансько-Ачинський, П╕дмосковний, П╕вденно-Якутський басейни тощо), в Укра§н╕ - Дн╕провський буро-вуг╕льний басейн, у Казахстан╕ - Ек╕бастузький. Кам'яне вуг╕лля в╕дкритого видобутку належить до найб╕льш економ╕чно виг╕дного виду палива ╕ його видобуток невпинно зроста╓.

2) За марочним складом та як╕стю. Щодо цього вуг╕лля под╕ля╓ться на кам'яне, буре, кокс╕вне, енергетичне. У Рос╕§ та Укра§н╕ на кам'яне вуг╕лля припада╓ 2/3 запас╕в. У США та Н╕меччин╕ переважа╓ буре вуг╕лля, в Кита§ та ╤нд╕§ - кам'яне .

Хоча загальн╕ св╕тов╕ запаси кам'яного вуг╕лля велик╕ й воно ╓ у багатьох кра§нах, на деяк╕ марки високояк╕сного вуг╕лля - зокрема кокс╕вного - вони б╕дн╕. Наприклад, Япон╕я, Франц╕я, ╤нд╕я мають чимал╕ родовища кам'яного вуг╕лля, але в╕дчувають брак кокс╕вного.

Кам'яновуг╕льна промислов╕сть Велико§ Британ╕§ задовольня╓ кокс╕вним вуг╕ллям потреби лише власно§ кра§ни. Канадська чорна металург╕я працю╓ на кокс╕, що надходить з США. А канадське кокс╕вне вуг╕лля експорту╓ться (переважно -до Япон╕§).

Велик╕ запаси кам'яного вуг╕лля зосереджен╕ в Австрал╕§, Канад╕, ПАР, де видобуток неухильно зроста╓, що пов'язано з наявн╕стю в Австрал╕§ та Канад╕ чималих родовищ деф╕цитного кокс╕вного вуг╕лля, а у ПАР - розташованого близько до поверхн╕ високояк╕сного низькос╕рчистого енергетичного вуг╕лля, що по╓дну╓ться з напрочуд низькою соб╕варт╕стю робочо§ сили.

З держав Сх╕дно§ ╢вропи постачальниками кам'яного вуг╕лля ╓ Рос╕я, Укра§на, Польща.

Найб╕льшими у св╕т╕ ╕мпортерами кам'яного вуг╕лля й коксу ╓ Япон╕я, Франц╕я, ╤тал╕я, Канада. Тому основн╕ потоки експортного вуг╕лля скеровуються до Япон╕§ та Зах╕дно§ ╢вропи.

За даними Св╕тово§ економ╕чно§ конференц╕§, достов╕рн╕ та ймов╕рн╕ поклади бурого вуг╕лля на земн╕й кул╕ оц╕нюються на 512 млрд т. Буре вуг╕лля широко використову╓ться як х╕м╕чна сировина та в електроенергетиц╕. Наприклад, в ФРН в електроенергетиц╕ використову╓ться близько 85% добутого бурого вуг╕лля. На експорт воно надходить виключно у вигляд╕ брикет╕в.

У Рос╕§ переважа╓ видобуток кам'яного вуг╕лля. Понад 10% становить кокс╕вне вуг╕лля. 90% геолог╕чних запас╕в рос╕йського вуг╕лля припада╓ на сх╕дн╕ райони, де розташовуються найб╕льш╕ у св╕т╕ за сво§ми запасами басейни, як-от Тунгуський, Ленський, а також Кузнецький.

На територ╕§ Казахстану ╓ три басейни: Ек╕бастузький, Карагандинський, Майкубенський. Найважлив╕ший - Ек╕бастузький басейн, де кам'яне вуг╕лля видобува╓ться в╕дкритим способом. У Карагандинському басейн╕ - поклади кокс╕вного вуг╕лля, у Майкубенському - бурого.

Найб╕льшим басейном в Укра§н╕ ╓ Донбас ╕з запасами 240 млрд т. Тут ╓ ус╕ марки вуг╕лля: кокс╕вне (половина запас╕в), антрацит, газове, довгополуменеве. Донецьке вуг╕лля ма╓ високу теплотв╕рну здатн╕сть ╕ незначну зольн╕сть. Проте соб╕варт╕сть його пор╕вняно висока через велику глибину залягання шар╕в та §хню малу потужн╕сть. Це знижу╓ його конкурентноспроможн╕сть. У 1998 роц╕ видобуто 77,2 млн т вуг╕лля, в тому числ╕ - 75,8 млн т - кам'яного ╕ 1,4 млн т бурого.

В Укра§н╕ вуг╕лля видобува╓ться також у Льв╕всько-Волинському та Дн╕провському вуг╕льних басейнах, проте поклади тут невелик╕. Укра§на ╕мпорту╓ вуг╕лля з Рос╕§ та Польщ╕, а експорту╓ - у Словаччину, Австр╕ю, Ф╕нлянд╕ю, Чех╕ю.

3. Нафтова промислов╕сть

Нафтова промислов╕сть. Нафта - основа св╕тового паливно-енергетичного балансу, найефективн╕ше й найзручн╕ше паливо. Продукти нафтопереробки широко використовуються в ус╕х галузях промисловост╕, с╕льського господарства, на транспорт╕, у побут╕. Основна частина продукц╕§ використову╓ться для вироблення енерг╕§, а тому вона в╕дноситься до групи галузей енергетики. Частина нафти й нафтопродукт╕в йде на нафтох╕м╕чну переробку.

Нафта ма╓ певн╕ природн╕ переваги пор╕вняно з твердим паливом: б╕льша ефективн╕сть на одиницю об'╓му й ваги, висока теплотв╕рна здатн╕сть, в╕дносна дешев╕сть перевезень наливними суднами велико§ вантажоп╕дйомност╕, значно менш╕ витрати навантаження й розвантаження, властивост╕ плинност╕ й швидкого згоряння (що полегшу╓ механ╕зац╕ю та автоматизац╕ю видобутку й транспортування), б╕льша "чистота", - все це сприя╓ утвердженню нафти як основного енергонос╕я та сировини для х╕м╕чно§ промисловост╕.

За р╕зними оц╕нками потенц╕йн╕ ресурси нафти у надрах Земл╕ становлять 185-390 млрд т. За всю ╕стор╕ю розвитку нафтово§ промисловост╕ з земних надр одержано близько 80 млрд т нафти. Приблизно половину ц╕╓§ к╕лькост╕ видобуто у США та Венесуел╕ .

Щодо споживання нафтового палива, то треба зазначити таке: 1/2 населення Земл╕, що живе у Кита§, ╤нд╕§, кра§нах Африки, спожива╓ нафти утро╓ менше, н╕ж 290 млн американц╕в та канадц╕в. Причому 30-40% споживання США задовольняють за рахунок ╕мпорту.

Зах╕дна ╢вропа спожива╓ 705 млн т нафти на р╕к. З них 24% - власний видобуток, 30% поступа╓ з Близького та Середнього Сходу. 26% - з Африки, 17% - з Рос╕§, 3% - з ╕нших джерел.

Велика група держав входить до Орган╕зац╕§ кра§н-виробник╕в та експортер╕в нафти - ОПЕК, засновано§ 1960 року. Сьогодн╕ ОПЕК об'╓дну╓ 12 кра§н: Алжир, Венесуелу, ╫абон, ╤ндонез╕ю, ╤ран, ╤рак, Катар, Кувейт, Л╕в╕ю, Н╕гер╕ю, ОАЕ, Сауд╕вську Арав╕ю. На них припада╓ майже 77% запас╕в, 41% видобутку й 35% св╕тового експорту нафти; 42% запас╕в та 14% продажу природного газу. ОПЕК контролю╓ величезн╕ ресурси нафти, встановлю╓ квоти §§ видобутку, впливаючи таким чином ╕ на р╕вень ц╕н. ОПЕК залиша╓ться й, мабуть, залишиться досить ст╕йкою м╕жнародною орган╕зац╕╓ю, спроможною впливати на св╕тову економ╕ку.

Розрахунки численних експерт╕в, як╕ спираються на визначен╕ тенденц╕§ у сфер╕ виробництва, споживання, експорту та ╕мпорту нафти, дають п╕дстави виснувати, що залежн╕сть в╕д ╕мпорту нафти основних §§ споживач╕в зростатиме. Основна частка можливого зростання попиту задовольнятиметься за рахунок зб╕льшення видобутку в державах ОПЕК, передус╕м Близького Сходу.

Сьогодн╕ нафту видобувають у 75 кра§нах св╕ту (мал. 6.3). Найхарактерн╕шою особлив╕стю сучасно§ географ╕§ нафтового господарства ╓ великий територ╕альний розрив м╕ж видобутком нафти й споживанням нафтопродукт╕в. За видобутком у першу чергу виокремлю╓ться район Персько§ затоки, де м╕ститься 15 родовищ-г╕гант╕в ╕з 30 розв╕даних у св╕т╕.

У межах цього ре╜╕ону перед веде Сауд╕вська Арав╕я, в як╕й зосереджено 25% св╕тових поклад╕в нафти. Тут вид╕ляються так╕ надвелетенськ╕ родовища, як Гавар, Абкайк та Сафан╕я, на котр╕ припада╓ третина видобутку нафти. Загалом у Сауд╕вськ╕й Арав╕§ виявлено 20 нафтових родовищ. Понад десять ╕з них виявлено у шельфов╕й зон╕ Персько§ затоки. Кра§на пос╕да╓ перше м╕сце у св╕т╕ за експортом сиро§ нафти.

На другому м╕сц╕ за видобутком у ре╜╕он╕ сто§ть ╤ран, де ╓ так╕ чимал╕ родовища, як Ага-Джар╕ - 10 млрд т, Гечсаран та Марун. На них припада╓ 90% видобутку. До багатих на нафту кра§н ре╜╕ону входить також ╤рак, де знайдено 35 родовищ, а найб╕льш╕ з них - Киркук (3 млрд т), Румайла (2,8 млрд т), Зубайр - 1 млрд т.

Значн╕ запаси нафти ╓ в Кувейт╕ (13 млрд т, - одне з перших м╕сць у св╕т╕). Нафта Кувейту - найдешевша у св╕т╕ завдяки висок╕й продуктивност╕ свердловин та близькост╕ основного родовища Великий Бурган (9,3 млрд т) до порту вивезення нафти.

Розв╕дан╕ запаси нафти в Об'╓днаних Арабських Ем╕ратах становлять 12,9 млрд т й зосереджен╕ переважно на територ╕§ ем╕рату Абу-Даб╕, де виявлено 11 родовищ. Найб╕льше з них: Мурбан та Бу-Хаза (в╕дпов╕дно 0,6 та 0,5 млрд т).

Величезн╕ поклади нафти (понад 400 родовищ) розв╕дан╕ в Канад╕. Основн╕ постачальники нафти - пров╕нц╕§ Альберта, Саскачеван, а також Британська Колумб╕я. Значна частина продукц╕§ експорту╓ться до США, де власн╕ запаси нафти дор╕внюють 3,7 млрд т. Видобуток ведеться у 30 штатах, у тому числ╕ у Техас╕ (30% видобутку), на Алясц╕ (18%), в Лу§з╕ан╕ (14%), Кал╕форн╕§ (12%). Основн╕ нафтов╕ басейни: Зах╕дний внутр╕шн╕й, Аляска та "Галф" у шт. Техас. Ведеться видобуток нафти на шельф╕ Мексикансько§ затоки.

Латинська Америка - один з найдавн╕ших нафтових район╕в св╕ту. Розв╕дан╕ запаси тут оц╕нюються на 12 млрд т, що становить понад 9% св╕тових. Нафта видобува╓ться у Венесуел╕, Бразил╕§, Перу тощо. Вони ╓ найб╕льшими експортерами нафти.

За ресурсами нафти в Африц╕ (9,6 млрд т) перше м╕сце пос╕да╓ Л╕в╕я (41% запас╕в), друге - Н╕гер╕я (31%), трет╓ -Алжир (14,5%). Нафтов╕ родовища виявлен╕ й розробляються в Марокко, ╫абон╕, Конго, Ангол╕ та ╕нших кра§нах.

Розв╕дуються нов╕ родовища у районах з╕ складн╕шими природними умовами, як-от в арктичних м╕сцевостях Канади, на Алясц╕, на м╕лководд╕ мор╕в. Найб╕льш╕ морськ╕ родовища нафти розв╕дан╕ у Перськ╕й та Мексиканськ╕й затоках, П╕вн╕чному мор╕, б╕ля п╕вн╕чного узбережжя Аляски, берег╕в Кал╕форн╕§, зах╕дного узбережжя Африки, б╕ля остров╕в П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§.

У деяких кра§нах основна частина розв╕даних запас╕в нафти зосереджена у шельфових родовищах: у США - понад 1/2, Бруне§ й Катар╕ - близько 2/3, Ангол╕ й Австрал╕§ - понад 4/5, Бахрейн╕ - 9/10, у Норвег╕§ й Великобритан╕§ - майже 100%. Розробка нафтових ресурс╕в П╕вн╕чного моря пом╕тно зб╕льшу╓ частку Зах╕дно§ ╢вропи, передус╕м Великобритан╕§ та Норвег╕§, у св╕товому видобутку. Частка шельфових родовищ у розв╕даних запасах нафти перес╕чно оц╕ню╓ться на 20-30%.

Скарби "чорного золота" Рос╕§ розташован╕ у Зах╕дному Сиб╕ру. В сам╕й лише Тюменськ╕й област╕ ╓ так╕ ун╕кальн╕ родовища, як Самотлорське, Сургутське, Нижньовартовське, Усть-Балицьке, Мег╕онське. Чимал╕ запаси нафти зосереджен╕ у Волго-Уральськ╕й нафтоносн╕й пров╕нц╕§. Тут розробляються так╕ родовища, як Ромашкинське, Туймазинське, Шкаповське, Мухановське та ╕н.

У п╕вн╕чно-сх╕дному Прикасп╕§, у Казахстан╕, знайдено дуже велике Тенгизьке нафтогазове родовище. Американськ╕ експерти оц╕нюють запаси на 5 млрд т нафти й понад 2 млрд куб. м газу. Воно зарахову╓ться до 10 найб╕льших родовищ у св╕т╕.

З нових нафтових баз форму╓ться Тимано-Печорська на п╕вноч╕ ╓вропейсько§ частини Рос╕§ (основне родовище - Усинське). Розпочато нафтовидобуток в Арктиц╕, на шельф╕ б╕ля о. Колгу╓в. За видобутком нафти Рос╕я пос╕да╓ трет╓ м╕сце у св╕т╕, поступаючись Сауд╕вськ╕й Арав╕§ та США.

Укра§на не багата на нафту. Виокремлюються три райони: Прикарпатський, Дн╕провсько-Донецький та Причорноморський.

Прикарпатський район охоплю╓ територ╕ю, розташовану вздовж п╕вн╕чно-сх╕дних схил╕в Карпатських г╕р, ╕ ╓ найдавн╕шим. Нафту видобувають тут з друго§ половини XIX ст. Найб╕льш╕ родовища: Долинське, Бориславське, Битк╕вське. Запаси нафти розв╕дан╕ на великих глибинах - до 5-6 тис. м. Освоювати так╕ свердловини складно, проте сучасна техн╕ка й технолог╕я роблять це ц╕лком можливим.

Дн╕провсько-Донецький район об╕йма╓ Дн╕провсько-Донецьку западину й п╕вн╕чно-зах╕дну окра§ну Донбасу. Тут зосереджен╕ основн╕ нафтов╕ ресурси Укра§ни. Промислове значення мають Леляк╕вське, Прилуцьке, Гн╕динц╕вське родовища (Черн╕г╕вська область), Качан╕вське (Сумська область), Радченк╕вське (Полтавська область) тощо. Сьогодн╕ на Сумщин╕ видобува╓ться половина нафти Укра§ни. Нафта заляга╓ тут на глибин╕ 8-9 тис. метр╕в.

Причорноморський район охоплю╓ Причорноморську западину, Керченську протоку, п╕вн╕чно-зах╕дну частину акватор╕§ Чорного та Азовського мор╕в. Цей район перспективний на нафтовидобуток; ор╕╓нтовн╕ запаси - до 4-5 млрд т нафти. Зараз нафта видобува╓ться з поклад╕в "Штормове" та "Дельф╕н" за участю Британсько-Голандсько§ компан╕§ "Shell".

У 2000 роц╕ видобули 3,7 млн т нафти. Буду╓ться нафтотерм╕нал в Южному Одесько§ област╕╕ потужн╕стю спочатку 25 млн т нафти на р╕к, а пот╕м, можливо, 100 млн т. Через нього буде перекачуватися нафта з ╤рану, ╤раку, Сауд╕всько§ Арав╕§, Й╓мена, Сир╕§, ОАЕ, Казахстану та Азербайджану. Розпочато спорудження г╕лки нафтопроводу Одеса-Броди (Льв╕вська обл.) - Плоцьк - Гданьськ (Польща) для експорту нафти в ╢вропу. Розробля╓ться вар╕ант буд╕вництва нафтопроводу Казахстан-Туркмен╕я-дно Касп╕йського моря-Азербайджан-Груз╕я (порт Сусла), а дал╕ - морськими нафтоналивними танкерами до терм╕налу у м. Южному. Можливо, буде будуватися г╕лка нафтопроводу ╕ по дну Чорного моря: Груз╕я-Укра§на-Молдова-Зах╕дна ╢вропа.

Укра§на також в╕зьме участь в буд╕вництв╕ нафтопроводу Джейхан-Самсун в Туреччин╕; нафтотерм╕нал в Самсунз╕ вже збудовано.

Одним ╕з специф╕чних вид╕в палива ╓ торф. За його запасами вид╕ляються 23 кра§ни п╕вденно§ п╕вкул╕ пом╕рних широт: Рос╕я, Укра§на, Б╕лорусь, Естон╕я. На торф╕ працюють ТЕС, в╕н використову╓ться як сировина у х╕м╕чн╕й промисловост╕ та як добриво у с╕льському господарств╕. Загальн╕ запаси оц╕нюються у 1,9 трлн т (36% - у Рос╕§, 27% - у Канад╕, 16% -у США) (табл. 6.4).

Видобуток та переробка торфу ведуться у 11 областях Укра§ни

Нафтопереробн╕ заводи (НПЗ) ╓ б╕льш н╕ж у 90 кра§нах св╕ту. Щодо розм╕щення нафтопереробно§ промисловост╕ д╕╓ дв╕ тенденц╕§: одна - "ринкова" - спорудження НПЗ, що ╓ великими ринками збуту нафтопродукт╕в, а друга - "сировинна" - наближення нафтопереробки до м╕сць видобутку. Монопол╕ям виг╕дн╕ше перевозити нафту до кра§н §§ споживання у сирому вигляд╕, бо вони заощаджують на транспортних витратах. Кр╕м того, нафта вивозиться за монопольно низькими ц╕нами, а одержан╕ з не§ в ╕нших кра§нах нафтопродукти продаються за ц╕ною в к╕лька раз╕в вищою.

Нерозвинута нафтопереробна промислов╕сть у нафтодобувних кра§нах, що розвиваються, брак у них власного танкерного флоту посилю╓ залежн╕сть цих кра§н в╕д ╕ноземних монопол╕й. Отже, нафтовидобуток зосереджу╓ться у кра§нах, що розвиваються, а потужност╕ НПЗ з перв╕сно§ перегонки - у розвинутих кра§нах.

Особливо великий контраст м╕ж Зах╕дною ╢вропою та Япон╕╓ю, з одного боку, та районами Близького, Середнього Сходу й Африки, з другого. Частка Зах╕дно§ ╢вропи у св╕товому нафтовидобутку менша за 4%, а потужност╕ НПЗ - понад 30%. У Япон╕§ на р╕к добува╓ться менше 1 млн т нафти, а потужност╕ НПЗ оц╕нюються на 300 млн т/р╕к, що становить понад 7% потужностей НПЗ усього св╕ту. Тим часом частка кра§н Близького, Середнього Сходу й Африки, де видобува╓ться 3/5 ус╕╓§ нафти, становить лише 7-8%.

У деяких кра§нах, де видобува╓ться чимала к╕льк╕сть нафти, взагал╕ нема НПЗ. Потужност╕ НПЗ Сауд╕всько§ Арав╕§, що пос╕да╓ перше м╕сце у св╕т╕ за видобутком нафти, здатн╕ переробити лише 6-7% видобуто§ нафти, в ╤ран╕ (четверте м╕сце) - 16-17%, у Л╕в╕§ - 5-6%, у Н╕гер╕§ - 3% тощо. Водночас ╓ велика група кра§н, де нафти видобува╓ться мало (Франц╕я, ╤тал╕я, ╤спан╕я, Дан╕я) або взагал╕ не видобува╓ться (Багамськ╕ острови, С╕нгапур, Ф╕л╕пп╕ни, Та§ланд, Швец╕я, Грец╕я, ПАР та ╕н.), але вони мають чимал╕ потужност╕ для переробки привезено§ нафти. НПЗ розташовуються поблизу м╕сць видобутку, порт╕в, нафтопровод╕в. Потужн╕сть найб╕льших НПЗ становить понад 20-30 млн т/р╕к. Вони споруджувались у районах порт╕в вивезення або завезення нафти, використовуючи зручне транспортно-географ╕чне положення. У вантажооб╕гу Роттердама, наприклад, де розташувалось 5 НПЗ, переважа╓ нафта. Ст╕льки ж НПЗ - б╕ля Антверпена. Часто-густо вони будуються у вузлах маг╕стральних нафтопровод╕в (наприклад, в ФРН - у район╕ м╕ст Кельн, ╤н╜ольштадт, у Канад╕ - поблизу Монреаля).

В Укра§н╕ нафтопереробну промислов╕сть репрезентують найб╕льший в ╢вроп╕ Лисичанський (потужн╕сть 23,5 млн т нафти на р╕к), а також Херсонський (8,6), Одеський (4 ), Кременчуцький (18,6), Дрогобицький (4,0), Наддв╕рнянський та Льв╕вський нафтопереробн╕ заводи. ╥хн╕ потужност╕ здатн╕ переробити 50-60 млн т нафти.

4. Газова промислов╕сть

Газова промислов╕сть. Промислов╕сть природного газу включа╓ розв╕дування, видобуток, транспортування, збер╕гання й переробку природного й супутнього нафтового газу, що видобува╓ться разом з нафтою. Ця галузь енергетики розвива╓ться чи не найшвидше, через що §§ роль в енергопостачанн╕ пост╕йно зроста╓.

Природний газ застосову╓ться у багатьох галузях господарства, але переважна його частина використову╓ться в енергетиц╕, бо таке паливо найменше забрудню╓ атмосферу. У Зах╕дн╕й ╢вроп╕ на його основ╕ виробляють ам╕ак та азотн╕ добрива (майже в ус╕х кра§нах, де видобувають газ), метанол, ацетилен (Франц╕я, ╤тал╕я), сажу (Франц╕я, Н╕дерланди). У Франц╕§ природний газ - важливе джерело одержання елементарно§ с╕рки .

Достов╕рн╕ запаси природного газу складають - 146 трлн м3. Частка кра§н Близького й Середнього Сходу щодо газу (44%) значно менша, а П╕вн╕чно§ Америки (17%) та Зах╕дно§ ╢вропи (9%)- б╕льше, н╕ж щодо нафти.

У США зосереджена майже чверть св╕тового видобутку. Проте протягом останнього часу газова промислов╕сть в╕дчува╓ брак сировини. Найб╕льшим постачальником природного газу до США залиша╓ться Канада, що пос╕да╓ за видобутком трет╓ м╕сце, а за його експортом - перше. Основн╕ родовища газу в США розташован╕ на п╕вдн╕ Внутр╕шн╕х р╕внин, у Примексиканськ╕й низовин╕, а також на Алясц╕. На територ╕§ Канади чимал╕ запаси газу зосереджен╕ у Внутр╕шн╕х р╕внинах, а також на Канадському Арктичному арх╕пелаз╕.

З кра§н Латинсько§ Америки за запасами й видобутком газу можна виокремити Венесуелу, Аргентину. Значн╕ запаси його виявлен╕ у Бразил╕§.

У Зах╕дн╕й ╢вроп╕ за розм╕рами видобутку ╕ експорту газу вид╕ляються Н╕дерланди з найб╕льшим родовищем природного газу Грон╕нген. У П╕вн╕чному мор╕ виявлено понад 400 нафтових, газоконденсатних та газових родовищ з загальними запасами нафти у 3 млрд т ╕ газу у 4,5 трлн м3. У британському сектор╕ - 130 родовищ нафти з запасами 1,2 млрд т ╕ 60 газових з запасами 1,2 трлн м3. У норвезькому сектор╕ 26 нафтових родовищ з запасами 1,6-1,7 млрд т ╕ 30 газових з запасами 2,9 трлн м3. У датському сектор╕ розв╕дано 100 млн т нафти, у голландському - 25 млн т. Найб╕льше родовище П╕вн╕чного моря - Екоф╕ск - 400 млн т нафти ╕ 300 млрд м3 газу. Газ добува╓ться також у ФРН, ╤тал╕§, Франц╕§. Проте лише Н╕дерланди задовольняють сво§ потреби за рахунок власних ресурс╕в.

В Япон╕§ природного газу видобува╓ться небагато (2 3 млрд м3/р╕к), - зр╕джений продукт ╕мпорту╓ться з ╤ндонез╕§, Брунею та ╕нших кра§н.

Швидко зроста╓ видобуток та використання природного газу в деяких кра§нах, що розвиваються. Значн╕ запаси його мають ╤ран, Сауд╕вська Арав╕я, Алжир, Катар, Кувейт, Л╕в╕я, ╤рак, ОАЕ. З держав Сходу можна виокремити ╤ндонез╕ю, Малайз╕ю, Австрал╕ю, що входять до в╕с╕мки найб╕льших св╕тових експортер╕в зр╕дженого природного газу.

До найб╕льших постачальник╕в газу належать також Рос╕я, Туркменистан, Узбекистан. У Рос╕§ головною базою ╓ Зах╕дний Сиб╕р. Тут розташовуються так╕ ун╕кальн╕ родовища, як Уренгойське, Ямбурзьке, Заполярне, Медвеже, Тазовське, Ямальське, Юв╕лейне. Чимал╕ запаси природного газу в╕дкрит╕ у республ╕ц╕ Ком╕, у Волго-Уральськ╕й пров╕нц╕§.

Промислов╕ запаси в Укра§н╕ дор╕внюють 1,1 трлн м3, в╕дкрит╕ - 500 млрд м3. У Причорномор'§ та Приазов'§ родовища нафти ╕ природного газу експлуатуються на шельф╕ Чорного моря: Гол╕цинське, Шм╕дта, Штормове, Тарханкутське, Дельф╕н; родовища природного газу ╓ на шельф╕ Азовського моря: Керченське, Казантипське, Стр╕лкове.

Природного газу у 1998 роц╕ видобули 18 млрд м3, хоча в перспектив╕ його видобуток може зрости до 50 млрд м3. Зараз т╕льки родовища Харк╕всько§ област╕ дають 50% природного газу Укра§ни (поклади Юль╓вське, Яблоневське, Селещенське). Видобуток газу на знаному Шебелинському родовищ╕ пост╕йно знижу╓ться через зростання глибини бур╕ння (5-6 км).

Укра§н╕ щор╕чно потр╕бно б╕ля 75-80 млрд м3 газу. Його будуть надал╕ закуповувати в Рос╕§, Туркмен╕§ та Узбекистан╕.

Головними резервами нарощування газовидобутку в Укра§н╕ ╓ в╕дкриття нових родовищ та запровадження нових технолог╕й.

Транспортувати газ складно. Морське транспортування у вигляд╕ зр╕дженого природного газу (ЗПГ) да╓ змогу розв'язувати деяк╕ проблеми. Одначе процес зр╕джування й транспортування спец╕альними танкерами, спорудження терм╕нал╕в потребу╓ надзвичайно великих кошт╕в. Варт╕сть одного танкера-газовоза об'╓мом 125 тис. м3 становить до 150 млн дол. Перевезення ЗПГ танкерами-газовозами кошту╓ приблизно утро╓ дорожче, н╕ж екв╕валентна к╕льк╕сть нафти у звичайних танкерах. Водночас ╓ вже к╕лька порт╕в-терм╕нал╕в з великими заводами для зр╕джування природного газу для морського вивезення: в Алжир╕, Л╕в╕§, ╤ндонез╕§, Бруне§ та на Алясц╕. ЗПГ з Алжиру постача╓ться таким чином до Велико§ Британ╕§, Франц╕§, ╤спан╕§, США, з Л╕в╕§ - до ╤спан╕§ та ╤тал╕§, з Аляски, ╤ндонез╕§, Брунею - до Япон╕§. Морське транспортування ЗПГ становить 1,5% загального тоннажу танкер╕в. В найближчий час головними експортерами ЗПГ стануть: Австрал╕я, Алжир, ╤ндонез╕я, Малайз╕я, Бруней, Абу-Даб╕. ╤мпортерами будуть: Япон╕я, Тайвань, Республ╕ка Корея, ╤тал╕я, ╤спан╕я, Бельг╕я, Франц╕я.

Найб╕льш╕ м╕ждержавн╕ газопроводи побудован╕ з канадсько§ пров╕нц╕§ Альберта до США, з Н╕дерланд╕в - через ФРН та Швейцар╕ю - до ╤тал╕§. Через Укра§ну проходять маг╕стральн╕ газопроводи "Союз", "Прогрес" ╕ "Братство", що постачають газ з Рос╕§ та Туркмен╕§ до Угорщини, Польщ╕, Болгар╕§, Чех╕§, Австр╕§, ╤тал╕§ та ╕нших кра§н. У м╕жнародн╕й торг╕вл╕ 78% припада╓ на трубопров╕дний транспорт 22% - на морське транспортування ЗПГ.

5. Електроенергетика

Електроенергетика - кап╕талом╕стка складова частина паливно-енергетичного комплексу будь-яко§ кра§ни, його базова галузь. ╥й належить пров╕дна роль у розвитку науково-техн╕чного прогресу. У багатьох кра§нах св╕ту §§ розвиток ф╕нансу╓ться за рахунок державних кошт╕в. У низц╕ кра§н основна частина електроенергетичних потужностей належить держав╕ (Франц╕я, Великобритан╕я, ╤тал╕я тощо), у США та Япон╕§ - приватним компан╕ям, а в ╕нших - зм╕шаним компан╕ям з б╕льшим або меншим контролем держави (ФРН, ╤спан╕я).

За обсягом виробництва електроенерг╕§ перше м╕сце у св╕т╕ належить США; 75% св╕тового вироб╕тку електроенерг╕§ припада╓ на США, Рос╕ю, Япон╕ю, Китай, Канаду, Н╕меччину, Франц╕ю, Великобритан╕ю, Бразил╕ю та ╤тал╕ю.

Електроенерг╕я виробля╓ться здеб╕льшого за рахунок нев╕дновлюваних джерел - вуг╕лля, нафти, природного газу тощо. ╢диним в╕дновлюваним джерелом енерг╕§ ╓ г╕дроенергетика. Потенц╕йн╕ запаси г╕дроресурс╕в на Земл╕ визначаються на 3750 млн кВт. Щоправда, економ╕чний г╕дропотенц╕ал планети використову╓ться лише на 17%. Особливо велик╕ г╕дроенергетичн╕ ресурси зосереджен╕ у П╕вденн╕й Америц╕, П╕вденно-Сх╕дн╕й Аз╕§, Африц╕, хоча осво╓н╕ вони недостатньо. У Зах╕дн╕й ╢вроп╕ г╕дроресурси використовуються на 80%. Загальна встановлена потужн╕сть г╕дроелектростанц╕й св╕ту становить 300 тис. МВт, а щороку виробля╓ться електроенерг╕§ - 11550 млрд кВтЧгод.

За виробництвом електроенерг╕§ перед у св╕т╕ веде теплоенергетика. У розташуванн╕ теплоелектростанц╕й, що працюють на р╕зних видах палива, ╓ своя специф╕ка. У кра§нах, як╕ мають велик╕ розробки вуг╕лля, потужн╕ конденсац╕йн╕ електростанц╕§, що його використовують, прив'язан╕ саме до цих розробок. Наприклад, у Рос╕§ на баз╕ дешевого вуг╕лля Кансько-Ачинського басейну працю╓ Берез╕вська ДРЕС-1 (потужн╕сть 6,4 млн кВтЧгод.) на вуг╕лл╕ Ек╕бастузу працюють ДРЕС-1 ╕ 2 потужн╕стю по 4 млн кВт (Казахстан); на баз╕ донецького вуг╕лля працю╓ Запор╕зька, Слов'янська, Вуглег╕рська та ╕нш╕ ДРЕС (потужн╕сть понад 3 млн кВт). Найб╕льш╕ ДРЕС у ФРН споживають буре вуг╕лля Нижньорейнського басейну. ТЕС у США ор╕╓нтуються на Аппалацький, ╤л╕нойський та Зах╕дний внутр╕шн╕й басейни. У Япон╕§ ТЕС потужн╕стю 3-4 млн кВт ╕ б╕льше ор╕╓нтован╕ на морське завезене вуг╕лля з Тихоокеанського узбережжя та берега Японського моря (сюди вуг╕лля надходить з Китаю).

Збагачене кам'яне вуг╕лля нер╕дко перевозять до ТЕС на чимал╕ в╕дстан╕, використовуючи для цього водний транспорт (як-от на Великих озерах у США й Канад╕ або р╕чкою Рейном у ФРН), маршрутн╕ зал╕зничн╕ вуглевози (як-от у Канад╕).

М╕сце для спорудження ТЕС вибирають шляхом з╕ставлення економ╕чних показник╕в транспортування палива та електроенерг╕§. Якщо дешевше перевезти паливо, то ТЕС доц╕льно розташувати поблизу споживач╕в електроенерг╕§, а якщо кращ╕ економ╕чн╕ показники ма╓ електронний транспорт, то §х виг╕дн╕ше будувати б╕ля джерел палива.

Г╕дроенергетика ма╓ велик╕ перспективи розвитку. Питома вага г╕дроенерг╕§ у св╕товому енергетичному баланс╕ на середину 90-х рок╕в дор╕внювала 20%. За потужн╕стю (б╕льш 5 млн кВт) ╕ к╕льк╕стю електростанц╕й перш╕сть належить Бразил╕§, США та Венесуел╕. У Рос╕§ споруджено к╕лька каскад╕в ГЕС: Волго-Камський, Ангаро-╢н╕сейський. На Ангаро-╢н╕сейському каскад╕ д╕ють Саяно-Шушенська (6,4 млн кВт), Красноярська (6 млн кВт), Братська (4,5 млн кВт), Усть-╤л╕мська (4,3 млн кВт) та ╕нш╕ ГЕС. Велик╕ ГЕС споруджен╕ у Бразил╕§, США, Канад╕. Наприклад, ╫ренд-Кул╕ на р. Колумб╕я у США (10,8 млн кВт), Черчил у Канад╕ (5,2 млн кВт), ╤тайпу у Бразил╕§ (12,6 млн кВт). В Кита§ буду╓ться найб╕льша в св╕т╕ ГЕС "Три ущелини" на р╕чц╕ Янцзи потужн╕стю 17,7 млн кВт.

Попри г╕дроенергетичне буд╕вництво, що трива╓ в усьому св╕т╕, роль ГЕС в енергопостачанн╕ пост╕йно зменшу╓ться. Це поясню╓ться вищими темпами спорудження ТЕС, що працюють на м╕неральному палив╕.

Атомна енергетика стала окремою галуззю енергетики п╕сля Друго§ св╕тово§ в╕йни. Сьогодн╕ вона в╕д╕гра╓ важливу роль в електроенергетиц╕ багатьох кра§н св╕ту.

Атомн╕ електростанц╕§ (АЕС) використовують транспортабельне паливо - уран. ╥х розташовують незалежно в╕д паливно-енергетичного фактора та ор╕╓нтують на споживач╕в у районах з напруженим паливно-енергетичним балансом. Оск╕льки АЕС дуже водом╕стк╕, §х споруджують б╕ля водних джерел. До найб╕льших експортер╕в уранових концентрат╕в належать Канада, Австрал╕я, ПАР, Н╕╜ер, Бразил╕я ╕ США.

За даними МАГАТЕ, у св╕т╕ д╕╓ 445 реактор╕в загальною потужн╕стю 2200 млрд кВт у 33 кра§нах. Щоправда, експлуатац╕йна над╕йн╕сть деяких з них, особливо рос╕йського виготовлення, виклика╓ чимало сумн╕в╕в. Продовжують будувати нов╕ АЕС Япон╕я, Франц╕я, Республ╕ка Корея, ФРН; усього буду╓ться 80 АЕС. В╕дсоток ядерно§ енергетики у виробництв╕ енерг╕§ становить 19%. До першо§ десятки за обсягами вироб╕тку електроенерг╕§ на АЕС вийшли США, Франц╕я, Япон╕я, Рос╕я, Канада, Великобритан╕я, Швец╕я, ╤спан╕я та Республ╕ка Корея. Серед кра§н, що розвиваються, АЕС мають ╤нд╕я, Пакистан, Аргентина, Бразил╕я, Мексика. Пом╕тний "ухил" у б╕к розвитку атомно§ енергетики зроблено у Бельг╕§ та Франц╕§, бо ц╕ кра§ни не мають великих г╕дроресурс╕в, б╕дн╕ на нафту й природний газ. Найб╕льша питома вага у виробленн╕ електроенерг╕§ за рахунок АЕС у Литв╕ - 86%, Франц╕§ - 76%, Бельг╕§ - 56%, Швец╕§ - 47%, Болгар╕§ - 46%, Япон╕§ - 35%.

В Укра§н╕ функц╕ону╓ 5 АЕС, на яких встановлено 11 енергоблок╕в. В останн╕ роки вони виробляють 38-45% електроенерг╕§ кра§ни. Це Запор╕зька, Хмельницька, П╕вденноукра§нська, Чорнобильська та Р╕вненська АЕС.


Лекц╕я 6.


Металург╕йний комплекс


План

1. Сировинна база та принципи розм╕щення чорно§ металург╕§

2. Сировинна база та принципи розм╕щення кольорово§ металург╕§

3. Олов'яна промислов╕сть.

1. Сировинна база та принципи розм╕щення чорно§ металург╕§

Чорна металург╕я. Металург╕йний комплекс включа╓: видобуток, збагачення й агломерування зал╕зних, марганцевих ╕ хром╕тових руд, виробництво чавуну, стал╕ й прокату, феросплав╕в, повторне використання металево§ сировини, коксування вуг╕лля, виробництво вогнетрив╕в та допом╕жних матер╕ал╕в для них (флюсових вапняк╕в тощо). Пров╕дна роль у цьому комплекс╕ належить металург╕йн╕й переробц╕ (чавун-сталь-прокат). Решта виробництв забезпечують основний технолог╕чний процес, проте деяк╕ з них набувають тепер самост╕йного значення.

Територ╕альна орган╕зац╕я чорно§ металург╕§ залежить в╕д багатьох економ╕чних ╕ природних фактор╕в. У розташуванн╕ п╕дпри╓мств чорно§ металург╕§ особливо велику роль в╕д╕грають сировина й паливо, на як╕ припада╓ приблизно 85-90% витрат. У середин╕ XVII - на початку XIX ст. чорна металург╕я ор╕╓нтувалась на територ╕альне по╓днання кам'яного вуг╕лля й зал╕зно§ руди, - наприклад у Велик╕й Британ╕§. Згодом, протягом тривалого часу б╕льш╕сть центр╕в чорно§ металург╕§ формувалась у межах вуг╕льних басейн╕в, - наприклад, Рур, Донбас, Кузбас, Аппалацький басейн, Польща, Чех╕я, Словаччина, Бельг╕я. Ор╕╓нтац╕я на зал╕зн╕ руди складалась на Урал╕, у Франц╕§ (Лотаринг╕я), у Люксембурз╕ .

Протягом останн╕х десятир╕ч посилилась ор╕╓нтац╕я на сировину, причому на велик╕ родовища, бо завод потужн╕стю 5-6 млн т чавуну на р╕к, розрахований на 40 рок╕в роботи, повинен мати рудну базу не менше за 0,5 млрд т. Найб╕льшими у св╕т╕ зал╕зорудними басейнами ╓ Бочкар╕вське та КМА в Рос╕§ (20 ╕ 16,5 млрд т), Кривор╕зьке в Укра§н╕ (15,9 млрд т), Хаммерсл╕ у Австрал╕§ (11,7 млрд т), Каражас ╕ Зал╕зорудний трикутник у Бразил╕§ (6,0 ╕ 5,0 млрд т), Месаб╕-Рейндж у США, Керол-Лейк у Канад╕, Симен у ПАР.

Чорн╕й металург╕§ властива велика матер╕алом╕стк╕сть, що у низц╕ кра§н протягом останн╕х рок╕в знижу╓ться. Наприклад, у Франц╕§ питом╕ витрати зал╕зно§ руди на тонну виплавленого чавуну скоротилися з 1922 до 1721 кг, а коксу - зб╕льшилися з 500 до 600 кг.

Галуз╕ притаманна висока концентрац╕я виробництва. Укра§на, Рос╕я та Япон╕я за р╕внем концентрац╕§ виробництва чорних метал╕в випередили низку ╕нших кра§н. Понад 75% чавуну й 60% стал╕ у цих кра§нах випускаються п╕дпри╓мствами з╕ щор╕чною продуктивн╕стю понад 3 млн т кожне. Для галуз╕ характерне виробниче комб╕нування. Сучасн╕ велик╕ п╕дпри╓мства за сво§ми технолог╕чними зв'язками з ╕ншими галузями ╓ комб╕натами металоенергох╕м╕чного проф╕лю.

╤стотне значення ма╓ районотв╕рна функц╕я чорно§ металург╕§. До типових супутник╕в належать теплова енергетика, металом╕стке машинобудування, х╕м╕чна промислов╕сть.

П╕д впливом НТР зм╕нилася структура (технолог╕я) виробництва стал╕. До найб╕льш передових ╕ поширених метод╕в виробництва стал╕ належать киснево-конверторний, електросталеплавильний ╕ метод прямого в╕дновлення зал╕за. Впроваджу╓ться порошкова металург╕я, а також технолог╕я одержання зал╕за з руд за методом прямого в╕дновлення - безкоксова (або бездоменна) металург╕я. Метал╕зован╕ окатиш╕ мають високий в╕дсоток вм╕сту зал╕за, ╕ на §хн╕й основ╕ можливе пряме в╕дновлення, обминаючи доменн╕ печ╕. Запровадження безперервного розливання стал╕ (у низц╕ кра§н воно становить 10-20% виробництва) з б╕гом часу зробить зайвими прокатн╕ стани - блюм╕нги й сляб╕нги.

Надзвичайно важливою передумовою розвитку чорно§ металург╕§ ╓ забезпечен╕сть необх╕дними запасами зал╕зних руд. Загальн╕ ресурси зал╕зних руд у св╕т╕ наближаються до 1 трлн т. НТР висунула нов╕ вимоги до концентрац╕§ запас╕в, до особливостей §хнього економ╕ко-географ╕чного розташування, до можливостей в╕дкритого видобутку. Зм╕нилися вимоги й до якост╕ руди. За умов НТР перевага в╕дда╓ться великим за покладами, але б╕дним за вм╕стом зал╕за родовищам, - наприклад, КМА в Рос╕§ або родовища у США, Канад╕, Австрал╕§. Нер╕вном╕рн╕сть забезпечення рудною сировиною ╓ важливою передумовою м╕жнародного географ╕чного под╕лу прац╕ у чорн╕й та кольоров╕й металург╕§. Геолог╕чн╕ запаси зал╕зно§ руди у 1995 р. становили 800 млрд т, що м╕стять 27 млрд т зал╕за.

Серед материк╕в важливе м╕сце за запасами зал╕зно§ руди належить П╕вденн╕й Америц╕. Найб╕льш╕ поклади зал╕зних руд знаходяться у п╕вденн╕й частин╕ Бразил╕§ та у Венесуел╕. Руди Бразил╕§ та Венесуели мають високу як╕сть ╕ вм╕ст зал╕за не менше за 50%. Чимал╕ запаси зал╕зно§ руди ╓ ╕ в П╕вн╕чн╕й Америц╕ (мал. 6.4). Тут вид╕ляються металоген╕чн╕ пров╕нц╕§ Канадського щита: б╕ля озера Верхн╓ у США й на п╕востров╕ Лабрадор у Канад╕. У родовищ╕ Месаб╕ (оз. Верхн╓) вм╕ст зал╕за - 46-53%. Поруч з цими рудами у район╕ ╓ чимал╕ поклади низькопробних руд (20-27% зал╕за й до 50% кремнезему). Розробка руди провадиться переважно в╕дкритим способом. На п╕востров╕ Лабрадор розробляються зал╕зист╕ кварцити (30-35% зал╕за).

Приблизно однаков╕ поклади зал╕зних руд ╓ у кра§нах ╢вропи та Аз╕§. У Зах╕дн╕й ╢вроп╕ першорядне значення мають Лотаринзький зал╕зорудний басейн (Франц╕я та Люксембург) ╕ родовища, пов'язан╕ з Балт╕йським щитом (Швец╕я, Норвег╕я). Лотаринзьк╕ руди позначен╕ невисоким вм╕стом зал╕за, високим вм╕стом фосфору й кремнезему. Руди П╕вн╕чно§ Швец╕§ високосортн╕, а в Норвег╕§ вони представлен╕ зал╕зистими кварцитами.

В Аз╕§ ╓ важлив╕ родовища, пов'язан╕ з ╤нд╕йською платформою (Декан), як за сво§ми запасами, так ╕ за високою як╕стю (понад 60% зал╕за з невеликим в╕дсотком с╕рки та ╕нших дом╕шок).

Близько 10% св╕тових запас╕в припада╓ на кра§ни Африки. Тут вид╕ляються Зах╕дна Африка (переважно район ╫в╕нейсько§ затоки - Л╕бер╕я, Сь╓рра-Леоне), а також Мавритан╕я, ╫абон, Ангола, П╕вн╕чно-Зах╕дна Африка (передус╕м Алжир) та П╕вденна Африка (ПАР та З╕мбабве). Руди ╫в╕не§ м╕стять дом╕шки кольорових метал╕в, хрому, н╕келю тощо. Руди з високим вм╕стом зал╕за ма╓ Австрал╕я. Тут розташований один з найб╕льших у св╕т╕ басейн╕в Хаммерсл╕. Запаси руди оц╕нюються у 11,7 млрд т, а вм╕ст зал╕за - 62%. Зростання видобутку в кра§нах, що розвиваються, призвело до зб╕льшення частки ╕мпортних багатих руд у споживанн╕ США (1/3), Англ╕§, Н╕меччини, Япон╕§.

Поклади руди у Сх╕дн╕й ╢вроп╕ та Кита§ оц╕нюються як дуже велик╕: понад 1/2 св╕тових запас╕в. Йдеться передус╕м про Рос╕ю, Укра§ну, Казахстан, Китай, КНДР. Чимала частина цих руд м╕стить 30-35% зал╕за. Тим часом б╕льш╕сть сх╕дно╓вропейських кра§н не ма╓ достатн╕х поклад╕в зал╕зно§ руди, - §м доводиться ╕мпортувати до 75% споживання. Переважна частина цього постачання до Польщ╕, Чех╕§, Словаччини та Угорщини припада╓ на Укра§ну та Рос╕ю. В р╕к у св╕т╕ видобува╓ться 1 млрд т зал╕зно§ руди, 40% §§ експорту╓ться. Головн╕ експортери: Австрал╕я та Бразил╕я (в╕дпов╕дно 150 ╕ 190 млн т). Укра§на експорту╓ 45 млн т руди ╕ займа╓ сьоме м╕сце в св╕т╕ п╕сля ╤нд╕§, Рос╕§, США та Китаю. 90% зал╕зно§ руди транспорту╓ться морем.

╢ велик╕ територ╕альн╕ в╕дм╕нност╕ м╕ж видобутком зал╕зно§ руди та центрами чорно§ металург╕§, хоча чорна металург╕я належить до матер╕алом╕стких галузей промисловост╕. Швец╕я видобува╓ 7% руди, а виплавля╓ 1% чавуну та 1,5% стал╕. Натом╕сть Англ╕я, США, Н╕меччина мають набагато б╕льшу питому вагу за виплавлянням металу, н╕ж за видобутком зал╕зно§ руди. Це зумовлене не т╕льки р╕зною забезпечен╕стю §х зал╕зною рудою та кокс╕вним вуг╕ллям, але й р╕зним ступенем розвитку в них машинобудування й споживання металу. На розвиток чорно§ металург╕§ в окремих кра§нах великий вплив справля╓ пол╕тика м╕жнародних монопол╕й.

За виплавлянням чавуну, кр╕м економ╕чно розвинених кра§н (Япон╕я, США, ФРН), вид╕ляються Китай, Рос╕я ╕ Бразил╕я, як╕ мають власну паливну та зал╕зорудну бази. У виробництв╕ стал╕ переважають електросталеплавильний та киснево-конверторний спос╕б, тому л╕дерами вважаються економ╕чно розвинен╕ кра§ни: Япон╕я, США, ФРН, Рос╕я; хоча л╕диру╓ Китай. За виробництвом нержав╕ючо§ стал╕ вид╕ляються т╕льки розвинен╕ кра§ни, а оск╕льки виробництво феросплав╕в та губчастого зал╕за тяж╕╓ до сировинно§ бази, то ц╕ галуз╕ представлен╕ у Венесуел╕, Мексиц╕. ╤нд╕§ та Аргентин╕. Тяж╕ння §х також до енергонос╕§в зумовило розм╕щення цих виробництв в останн╕й час в таких енергозабезпечених кра§нах як ╤ран, Сауд╕вська Арав╕я, ╤ндонез╕я та Малайз╕я.

За останн╕ 10 рок╕в на ринок чорних метал╕в вийшли кра§ни, що розвиваються: Китай, Бразил╕я, Республ╕ка Корея, ╤нд╕я, Венесуела, Мексика. У найближч╕й перспектив╕ передбача╓ться значне поширення виробництва чорних метал╕в в кра§нах Аз╕§, Африки та Латинсько§ Америки. За експортом стал╕ перед ведуть Рос╕я, Япон╕я та Укра§на; головними ╕мпортерами продовжують бути США, Кра§ни ╢С, Республ╕ка Корея та Япон╕я.

Вид╕ляють п'ять основних принцип╕в розташування п╕дпри╓мств чи баз чорно§ металург╕§.

1. З ор╕╓нтац╕╓ю на паливо (кокс) б╕ля поклад╕в кокс╕вного вуг╕лля. Прикладом можуть слугувати Донбас в Укра§н╕, Кузбас в Рос╕§, Рур у ФРН, П╕вн╕чно-Аппалацька металург╕йна база у США, П╕вн╕чно-Китайська у КНР, металург╕йний комб╕нат м.Бокаро в ╤нд╕§.

2. Ор╕╓нтац╕я на поклади зал╕зно§ руди,- а хром, марганець та вуг╕лля - завозять. Це Придн╕пров'я в Укра§н╕, Урал та КМА в Рос╕§, Лотаринг╕я у Франц╕§, металург╕йний комб╕нат в Аньшан╕ та Баотоу (Китай), в Белу-Оризонт╕ та Волта-Редонд╕ (Бразил╕я).

3. М╕ж сировиною (зал╕зн╕ , хромов╕ ╕ марганцев╕ руди) та паливом. Приазов'я в Укра§н╕,

Приоз╕р'я в США, металург╕йн╕ комб╕нати: в Череповц╕ (Рос╕я), в Бх╕ла╕, Роуркел╕

та Джамшедпур╕ (╤нд╕я), в Ухан╕ (Китай).

4. "Припортова" чорна металург╕я, ор╕╓нтована на вив╕з чавуну, стал╕ чи прокату на експорт. Притаманна тим кра§нам, що мають сировину й паливо (ПАР, ╤нд╕я, Китай, Австрал╕я), або т╕льки сировину (Бразил╕я, Канада) чи паливо (кра§ни Персько§ затоки). При цьому вони через сво§ морськ╕ порти ввозять недостаюч╕ складов╕, виплавляють метал ╕ експортують . Це металург╕йн╕ комб╕нати: у Боашан╕ (Китай), В╕шакхапатнам╕ (╤нд╕я), Р╕о-де-Жанейро (Бразил╕я), Ньюкасл╕ ╕ Порт-Кембл╕ (Австрал╕я), Ла-Плат╕, Енсенад╕ та Кампан╕ (Аргентина) та в ПАР.

5. "Припортова" чорна металург╕я, в кра§нах, як╕ потребують багато металу для свого машинобудування, але сировиною чи паливом для сво╓§ чорно§ металург╕§ забезпечен╕ недостатньо. Тод╕ все це ввозиться морем до порту, неподал╕к в╕д якого буду╓ться металург╕йний комб╕нат, що працю╓ на привезених сировин╕ чи палив╕. Наприклад, Приатлантична металург╕йна база у США (Ф╕ладельф╕я, Портсмут) зал╕зну руду отриму╓ з Бразил╕§ та Венесуели. Б╕ля Балтимора споруджено завод у Спароуз Пойнт╕ (найб╕льший у США), що працю╓ на руд╕ Чил╕, Венесуели, Швец╕§ та африканських кра§н; у Н╕меччин╕ побудовано завод у Бремен╕ на р. Везер (за 40 км в╕д П╕вн╕чного моря), що працю╓ на руд╕ Швец╕§ та американському вуг╕лл╕; в ╤тал╕§ - у Корн╕льяно ╕ Таранто; у Франц╕§ - в Дюнкерку - на американському вуг╕лл╕ та зал╕зн╕й руд╕ з Африки та Венесуели; у Н╕дерландах - в Еймейден╕ - на зал╕зн╕й руд╕ з Африки, П╕вденно§ Америки та американському вуг╕лл╕. Це зумовить б╕льшу роль далекоприв╕зно§ сировини у чорн╕й металург╕§, а подеколи - зростання транспортних витрат.

Найб╕льш╕ запаси марганцевих руд зосереджен╕ у ПАР, Укра§н╕ та ╫абон╕, а хромових - у ПАР та ╤нд╕§. За видобутком марганцю л╕диру╓ в св╕т╕ Укра§на. Видобуток хрому у 1997 роц╕ дор╕внював 12 млн т (табл. 6.6). Найб╕льш╕ його обсяги характерн╕ для ПАР, Казахстану, ╤нд╕§ та Туреччини; на них припада╓ 76% св╕тового видобутку цього металу. У кра§ни Сх╕дно§ ╢вропи сировина для чорно§ металург╕§ надходить ╕з Рос╕§, Укра§ни та Польщ╕.

До 15% виробництва стал╕ експорту╓ться. До найб╕льших експортер╕в належать Австрал╕я, Канада, США, хоча США вивозить менше стал╕, н╕ж завозить. Серед найб╕льших ╕мпортер╕в - кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи, передус╕м ╢вропейський союз.

До чорно§ металург╕§ в╕дносиься ╕ виробництво листового й трубного прокату. Перед у випуску сталевих труб веде Япон╕я: понад 10 млн т на р╕к. Зростання виробництва сталевих труб спостер╕га╓ться також у кра§нах, що розвиваються. Зм╕ню╓ться питома вага окремих держав у ц╕й галуз╕: зроста╓ частка Укра§ни, Китаю та Рос╕§ ╕ знижу╓ться частка Япон╕§, США та ФРН.

Розвинута чорна металург╕я Укра§ни спира╓ться на потужну зал╕зорудну базу. На територ╕§ держави ╓ чимал╕ родовища чорних метал╕в (загальногеолог╕чн╕ запаси - 27,4 млрд т). Пров╕дне м╕сце належить Кривор╕зькому басейну з його високояк╕сною рудою. За покладами зал╕зних руд вид╕ляються Кременчуцький та Б╕лоз╕рський (70% вм╕сту зал╕за) басейни. Промислове значення мають зал╕зняки Керченського п╕вострова, як╕ - попри невеликий вм╕ст зал╕за (30-40%) - використовуються завдяки присутност╕ легуючих метал╕в - марганцю й ванад╕ю. Укра§на ма╓ велик╕ поклади марганцевих руд: Великий Токмак, Н╕кополь, Орджон╕к╕дзе. Фактично за запасами марганцю вона перша у св╕т╕.

Вдале по╓днання поклад╕в кокс╕вного вуг╕лля, зал╕зних ╕ марганцевих руд да╓ змогу виокремити три п╕драйони: Придн╕пров'я (Кривий Р╕г, Дн╕пропетровськ, Дн╕продзержинськ, Запор╕жжя), Донбас (Мак╕§вка, Алчевськ, Донецьк, Краматорськ), Приазов'я (Мар╕уполь). Центрами виробництва феросплав╕в ╓ Запор╕жжя й Н╕кополь.

Металург╕йний комплекс потребу╓ докор╕нно§ перебудови. Можна одержувати високояк╕сну сталь, обминаючи стад╕ю чавунного виробництва у доменних печах. Це метод безперервного розливання стал╕ через "шлакове переплавляння". У такому раз╕ в╕дпада╓ необх╕дн╕сть в агломерац╕йних та збагачувальних коксох╕м╕чних заводах ╕ доменних печах. Почист╕ша╓ навколишн╓ середовище, позбавившись к╕птяви, диму, окисл╕в доменного й коксох╕м╕чного виробництва.

У металообробц╕ сл╕д застосовувати преси надвисокого тиску, де кусень металу ста╓ рухомим ╕ п╕ддатливим, як р╕дина. Цей же метод да╓ змогу створювати детал╕ будь-яко§ форми й конф╕╜урац╕§ без подальшо§ токарно§ або фрезерно§ доробки. За ц╕╓ю технолог╕╓ю 90% стал╕ виплавлятиметься з металобрухту й лише 10% - з зал╕зно§ руди. Це заощадить нев╕дновн╕ природн╕ ресурси, а зношен╕ металев╕ детал╕ будуть в╕дновлюватися спец╕альним переплавлянням. Така технолог╕я тим часом використову╓ться лише на П╕вденному машинобуд╕вному завод╕ та Дн╕пропетровському металург╕йному комб╕нат╕, хоча й варто застосовувати §§ скр╕зь.


2. Сировинна база та принципи розм╕щення кольорово§ металург╕§

Розвиток ╕ розм╕щення кольорово§ металург╕§. У добу НТР кольоров╕ метали пос╕дають особливе м╕сце. Нов╕ й нов╕тн╕ галуз╕ промисловост╕ - передус╕м машинобудування - неможливо уявити без кольорових метал╕в. Це, в першу чергу, рад╕отехн╕чна, електротехн╕чна, ав╕ац╕йна промислов╕сть, електрон╕ка. Кольоров╕ метали поширен╕ ╕ в старих галузях машинобудування, ╕ в побут╕; мають вони й стратег╕чне значення. Отже, кольоров╕ метали надзвичайно потр╕бн╕ для високорозвинутого народного господарства.

Однак руд кольорових метал╕в на планет╕ мало й под╕лен╕ вони за територ╕╓ю дуже нер╕вном╕рно. Лише США та Рос╕я задовольняють сво§ потреби у кольорових металах за рахунок розробки власних родовищ, а решта кра§н т╕╓ю чи ╕ншою м╕рою залежать в╕д ╕мпортно§ м╕нерально§ сировини.

Руди кольорових метал╕в мають низку особливостей. З одного боку, вони вир╕зняються надзвичайно р╕зноман╕тним комплексним складом: часто-густо з руд кольорових метал╕в можна одержати к╕лька супутн╕х корисних компонент╕в (золото, ср╕бло, кобальт, вольфрам, арсен, с╕рку тощо). Другою особлив╕стю ╓ пор╕вняно низький в╕дсоток корисно§ речовини в руд╕, що р╕дко перевищу╓ 5-10%. Рудам кольорових метал╕в властива складна форма залягання.

Так╕ фактори накладають св╕й в╕дбиток на розвиток й розм╕щення галузей кольорово§ металург╕§. Руди кольорових метал╕в здеб╕льшого розташован╕ в кра§нах, що розвиваються, а для виробництва треба чимало енерг╕§, що продуку╓ться у промислове розвинутих кра§нах. Це порушу╓ р╕вновагу в розвитку кольорово§ металург╕§ у св╕т╕. П╕д час розм╕щення п╕дпри╓мств кольорово§ металург╕§ необх╕дно враховувати як сировинний фактор на стад╕§ видобутку та збагачення, так ╕ енергетичний п╕д час виплавки металу. Територ╕альне ц╕ дв╕ стад╕§ р╕дко зб╕гаються. Глиноземн╕ заводи, центри первинно§ виплавки м╕д╕, свинцево-цинков╕ виробництва ор╕╓нтуються на родовища, а виплавка металу зд╕йсню╓ться поруч енергетично§ бази

Це поясню╓ться технолог╕чними особливостями виробництва кольорових метал╕в. Для одержання 1 т чорново§ м╕д╕ треба 100 т руди, 800 кВтЧгод електроенерг╕§, 2 т палива, 500 м3 води. Натом╕сть продукування цинку, алюм╕н╕ю характеризу╓ться високою електром╕стк╕стю: на 1 т алюм╕н╕ю йде 2 т глинозему, близько 18 тис. кВтЧгод електроенерг╕§, 120 м3 води, 0,2 т палива. Тому алюм╕н╕╓в╕ й електрол╕тичн╕ цинков╕ заводи розташовуються б╕ля потужних енергетичних джерел.

По╓днання родовищ м╕нерально§ сировини та енерг╕§ особливо сприятливе для п╕дпри╓мств кольорово§ металург╕§, але таке трапля╓ться вкрай р╕дко. Низький вм╕ст корисно§ речовини у рудах кольорових метал╕в призводить до того, що на порожню породу при перевезеннях припада╓ 80-90%. Отже, переробляти руди кольорових метал╕в на велик╕й в╕дстан╕ в╕д §хн╕х родовищ нерентабельне. Тому руди збагачуються на м╕сц╕ видобутку, а чорновий метал виплавля╓ться або там же, або у районах з дешевою електроенерг╕╓ю чи паливом. Раф╕нування - одержання чистого металу - зд╕йсню╓ться у промислове розвинутих кра§нах.

Отож, перв╕сна переробка або збагачення руд кольорових метал╕в зд╕йсню╓ться у кра§нах, що розвиваються, а вторинна переробка або одержання готового металу зосереджена у промислово розвинутих кра§нах. Щоправда, протягом останн╕х рок╕в у низц╕ кра§н, що розвиваються, створю╓ться власна переробна промислов╕сть.

Кольорова металург╕я як багатогалузева промислов╕сть включа╓: основн╕ кольоров╕ метали (алюм╕н╕й, м╕дь, свинець, цинк, олово, ртуть, сурма), шляхетн╕ (золото, ср╕бло, платина), легуюч╕ (хром, титан, н╕кель, кобальт, вольфрам, мол╕бден, ванад╕й, тантал, н╕об╕й), р╕дк╕ й розпорошен╕ метали (кадм╕й, ╕нд╕й, телур, гал╕й, тал╕й, селен, герман╕й, циркон╕й тощо).

Алюм╕н╕╓ва промислов╕сть. Алюм╕н╕й належить до найб╕льш легких ╕ "молодих" метал╕в. Промислове виробництво алюм╕н╕ю розпочалось п╕сля 1886 р., коли було в╕дкрито електрол╕зний спос╕б розщеплення глинозему на кисень та алюм╕н╕й. Доти в╕н належав до коштовних метал╕в ╕ був дорожчим за золото. Таку розк╕ш, як алюм╕н╕╓в╕ ╜удзики, могли дозволити соб╕ лише дуже заможн╕ вельмож╕, а алюм╕н╕╓вими ложками зам╕сть "простих" ср╕бних користувалися т╕льки коронован╕ особи. 1855 р. на Всесв╕тн╕й виставц╕ у Париж╕ показували зливок алюм╕н╕ю з пишною назвою "ср╕бло з глини".

Ф╕зико-х╕м╕чн╕ властивост╕ алюм╕н╕ю широко використовуються у промисловост╕. У св╕товому виробництв╕ в╕домо понад 500 тис. вироб╕в з алюм╕н╕ю та його сплав╕в. Алюм╕н╕й займа╓ пом╕тне м╕сце в електротехн╕ц╕, чорн╕й металург╕§, ав╕абудуванн╕, електропромисловост╕, електрон╕ц╕, харчов╕й, в╕йськов╕й та багатьох ╕нших галузях промисловост╕, а також у побут╕. У земн╕й кор╕ алюм╕н╕ю майже у 4 рази б╕льше, н╕ж зал╕за, у 55 раз╕в б╕льше, н╕ж свинцю, у 100 раз╕в б╕льше, н╕ж золота. У природ╕ алюм╕н╕й - найпоширен╕ший метал, проте промислова концентрац╕я глинозему зустр╕ча╓ться р╕дко.

У св╕т╕ вид╕ляють 4 бокситових пров╕нц╕§: Середземноморську ( родовища Грец╕§, ╤тал╕§, Угорщини, Франц╕§); Гв╕нейську (Гв╕нея, Камерун); Австрал╕йську та Карибську ( Фр. Гв╕ана, Сур╕нам, Венесуела, Гайана). Родовища боксит╕в ╓ приблизно у 40 кра§нах св╕ту. Проте вони дуже нер╕вном╕рно под╕лен╕ по територ╕§ планети. Найпотужн╕ш╕ ресурси боксит╕в мають Папуа-Нова ╫в╕нея, Австрал╕я, Бразил╕я, Камерун, Ямайка, ╤нд╕я, Рос╕я, Казахстан, ╫айана, Сур╕нам, Китай, США, на як╕ припада╓ 9/10 св╕тово§ сировини. ╢ запаси алюм╕н╕╓вих руд ╕ в Укра§н╕ (мал. 6.5).

Боксити видобуваються у трьох десятках кра§н, але перед ведуть Австрал╕я, ╫в╕нея, Ямайка, Бразил╕я, Венесуела, Китай. Оск╕льки основн╕ споживач╕ алюм╕н╕╓во§ сировини - промислово розвинен╕ кра§ни (США, Япон╕я, Китай, ФРН, Франц╕я та ╕нш╕) - повн╕стю або частково не забезпечен╕ власними ресурсами, а основн╕ видобувн╕ кра§ни не мають алюм╕н╕╓во§ промисловост╕, - частка експорту в загальному видобутку боксит╕в дуже велика.

В Укра§н╕ д╕╓ Микола§вський глиноземний завод на австрал╕йських та гв╕нейських бокситах. Алюм╕н╕╓в╕ заводи ╓ у Запор╕жж╕ та Броварах.

М╕деливарна промислов╕сть. М╕дь належить до важких метал╕в ╕ в╕дома здавна. Ще перш╕ цив╕л╕зац╕§ в╕дом╕ за назвою "бронзова доба". Бурхливий розвиток м╕деливарно§ промисловост╕ почина╓ться з╕ зростанням електроенергетики. Тому найб╕льшим споживачем м╕д╕ ╓ електротехн╕чна промислов╕сть. М╕дь ╕ §§ сплави з цинком (латунь), оловом (бронза) застосовуються у багатьох галузях народного господарства.

М╕д╕ у природ╕ пор╕вняно багато. Понад 240 м╕нерал╕в м╕стять м╕дь, проте т╕льки 18 мають промислове значення. Власне, м╕дь у руд╕ р╕дко перевищу╓ 1-2% (у давнину розроблялися м╕дн╕ руди з ум╕стом м╕д╕ до 20%), ╕ тому ц╕ руди потребують збагачення.

Понад 50 держав ма╓ м╕дну руду. Вид╕ляють 4 м╕дних пояси: Урало-Казахстанський (Рос╕я й Казахстан), Тихоокеанський (Китай, США, Мексика, Чил╕, Перу), Австрал╕йський та район Великих Африканських розлом╕в (За╕р, Замб╕я, ПАР).

Виробництво м╕д╕ склада╓ться з╕ збагачення, випалу з╕ сп╕канням концентрату, литва та бесемерування. Це й зумовлю╓ розм╕щення п╕дпри╓мств з видобутку, виробництва та споживання м╕д╕.

Виробництво м╕д╕ потребу╓ велико§ к╕лькост╕ тепла й енерг╕§ ╕ тому воно ор╕╓нтоване на паливно-енергетичну промислов╕сть в основному економ╕чно розвинених кра§н: США, Япон╕§, ФРН, Канади, Рос╕§. Хоча високий попит на цей метал дав змогу розширити його виробництво в Чил╕, Кита§ та Польщ╕. Кр╕м того, м╕дь в╕д╕гра╓ величезну роль у найнов╕тн╕ших галузях машинобудування, як╕ розвинут╕ виключно в ╕ндустр╕альн╕й груп╕ кра§н. Це Велика Британ╕я, Франц╕я, ╤тал╕я та ╕нш╕ держави, як╕ не мають м╕дно§ руди, проте ведуть перед у споживанн╕ м╕д╕.

Свинцево-цинкова промислов╕сть. Свинець ╕ цинк належать до важких метал╕в синювато-б╕лого кольору. Свинець - м'який, ковкий, плавиться при температур╕ 327 °С, а цинк - крихкий метал, плавиться при температур╕ 419°°С. Свинець ╕ цинк легко сплавляються з ╕ншими металами.

Ц╕ властивост╕ свинцю й цинку широко використовуються у народному господарств╕. Свинець застосову╓ться в електротехн╕чн╕й промисловост╕ (виробництво кабелю), акумуляторному виробництв╕, виробництв╕ фарб (свинцев╕ б╕лила), медичн╕й промисловост╕, в╕йськов╕й техн╕ц╕ (шрапнел╕, осердя в кулях), виготовленн╕ контейнер╕в для збер╕гання рад╕оактивних матер╕ал╕в тощо. Основн╕ галуз╕ використання свинцю: виробництво акумулятор╕в - 30%, тетраетилсвинцю для моторного палива - 20%, кабелю - 10%, б╕лил - 8%, припо§в - 7%, бо╓припас╕в - 3%. Решта 22% йде на виготовлення захисних пристро§в в╕д рад╕ац╕§, друкарських сплав╕в, використову╓ться у медичн╕й та х╕м╕чн╕й промисловост╕.

Природн╕ сполуки свинцю й цинку досить розповсюджен╕ на наш╕й планет╕. В╕домо понад 300 свинецьвм╕сних м╕нерал╕в та 50 м╕нерал╕в цинку. Проте §хня концентрац╕я у м╕нералах невелика. Кр╕м того, свинець ╕ цинк часто подибуються разом, у вигляд╕ пол╕металевих руд, що потребують збагачення з под╕лом компонент╕в (флотац╕╓ю).

Розв╕дан╕ поклади свинцю й цинку ╓ у 50 державах, - найб╕льш╕ з них розташован╕ у Рос╕§, Казахстан╕, Кита§, США, Канад╕, Австрал╕§, Перу, Мексиц╕, ФРН, КНДР, Болгар╕§.

Свинець видобува╓ться, виплавля╓ться й використову╓ться понад 2000 рок╕в. ╤нтенсивне виробництво цинку почалось доперва з друго§ половини XIX ст. Основний видобуток, виплавляння й споживання цих метал╕в зосереджен╕ у к╕лькох кра§нах. На розвинен╕ кра§ни, що серед них США, Япон╕я, ФРН, ╤тал╕я, Велик╕й Британ╕я, припада╓ 65-70% споживання (табл. 6.9). Основними експортерами цинку ╕ свинцю та §хн╕х концентрат╕в ╓ Австрал╕я, Канада, Перу, Мексика, США та Бразил╕я. . Основними експортерами цих метал╕в та §хн╕х концентрат╕в ╓ Казахстан, Рос╕я, Узбекистан, Австрал╕я, Канада, Перу, Мексика, Болгар╕я.

В Укра§н╕ цинк виплавляють у Костянтин╕вц╕. Поклади пол╕метал╕чних руд виявлен╕ у Нагольному Кряж╕ (Донбас).

3. Олов'яна промислов╕сть.

Олово належить до важких метал╕в ср╕блясто-б╕лого кольору. Температура плавлення - 232 °С. Воно широко використову╓ться у промисловост╕ й побут╕. Основн╕ напрямки застосування: виробництво б╕ло§ жерст╕, що потр╕бна для консервно§ промисловост╕ (банки для харчових продукт╕в), та для лудження. У р╕зних галузях машинобудування використовуються сплави олова з м╕ддю (бронза) та з цинком (латунь).

Промислова концентрац╕я олова у природ╕ трапля╓ться р╕дко. В╕домо 18 м╕нерал╕в, що м╕стять олово, проте ╓диним промисловим м╕нералом ╓ олов'яний кам╕нь. Вид╕ляють 2 олов'ян╕ пояси: Тихоокеанський (Рос╕я, Китай, Монгол╕я, В'╓тнам, Малайз╕я, Та╕ланд, ╤ндонез╕я, М'янма, Бол╕в╕я) та Африканський (За╕р, Уганда, Н╕гер╕я).

Олово видобува╓ться у 13 кра§нах, на долю чотирьох з них - Китая, ╤ндонез╕§, Перу та Бразил╕§ - у 1998 роц╕ припадало 75% св╕тового видобутку. Вид╕ляються також Бол╕в╕я, Австрал╕я, Малайз╕я, Рос╕я.

Ртутна промислов╕сть. Ртуть - ╓диний метал, що перебува╓ у р╕дкому стан╕ за нормально§ температури. Головними §§ споживачами ╓ електротехн╕чна, рад╕отехн╕чна, х╕м╕чна, медична та в╕йськова промислов╕сть. У природ╕ в╕домо 25 ртутновм╕сних м╕нерал╕в, але промислове значення ма╓ лише к╕новар.

Рудн╕ вияви ртут╕ поширен╕ у багатьох кра§нах, проте лише 15 держав мають промислов╕ поклади цього металу, серед яких Укра§на, ╤спан╕я, ╤тал╕я, Китай, Румун╕я. Значн╕ родовища ╓ також у США, Мексиц╕, Канад╕. Промисловий видобуток ртут╕ зд╕йсню╓ться переважно в Укра§н╕ (район Микит╕вки), в Рос╕§, Кита§, ╤спан╕§, ╤тал╕§, Мексиц╕. Зв╕дси цей метал експортують до США, Япон╕§, ФРН, Велико§ Британ╕§, Франц╕§.

Сурм'яна промислов╕сть. Сурма - ср╕блясто-б╕лий, крихкий метал, що легко розтира╓ться на порошок. У чистому вигляд╕ металева сурма застосову╓ться р╕дко (переважно у мистецькому литв╕). Натом╕сть додавання сурми до м'яких метал╕в п╕двищу╓ §хню тверд╕сть, що широко використову╓ться у х╕м╕чн╕й, електротехн╕чн╕й та багатьох ╕нших галузях народного господарства.

У земн╕й кор╕ сурми обмаль: §§ м╕стять 75 м╕нерал╕в. Проте не вс╕ вони мають промислове значення. Б╕льша частина св╕тових поклад╕в сурми зосереджена у п'ятьох кра§нах: Китай, Рос╕я, Бол╕в╕я, Мексика, ПАР.

Сурму видобувають у понад 20 кра§нах, але 91% видобутку припада╓ на Китай, Рос╕ю, Бол╕в╕ю та ПАР.

За видобутком н╕келю л╕дирують Рос╕я, Канада, ╤ндонез╕я, Нова Каледон╕я, Австрал╕я. Основний споживач сировини - машинобудування та електрон╕ка. В Укра§н╕ в╕н видобува╓ться у Побужж╕.

Титан - це легкий особливо м╕цний метал, який використову╓ться в ав╕акосм╕чн╕й промисловост╕ та ╕нших галузях господарства. За його видобутком л╕дирують Австрал╕я, ПАР, Канада, Норвег╕я. Головн╕ користувач╕ - економ╕чно розвинен╕ кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи, США, Япон╕я, Рос╕я. Укра§на ма╓ одн╕ з найб╕льших запас╕в титанових руд. Виплавляють титан у Запор╕жж╕, ╤ршанську Житомирсько§ област╕, Красноперекопську.

Ср╕бло в╕дноситься до благородних метал╕в. Його запаси у 1994 р. оц╕нювались у 280 тис. т. В Канад╕ та Мексиц╕ по 37 тис. т, у США - 31 тис. т. Серед добуваючих кра§н сл╕д назвати Мексику, Перу, США, Австрал╕ю та Канаду.

Попит на ср╕бло у св╕т╕ пост╕йно зроста╓, хоч видобуток останн╕ три роки знизився (за рахунок Мексики, Перу, Рос╕§ та Казахстану). Основними споживачами ср╕бла ╓ електротехн╕ка, стоматолог╕я, фотограф╕я; ср╕бло використову╓ться для виготовлення акумуляторних батарейок, катал╕затор╕в.

Надал╕ оч╕ку╓ться розширення видобутку ср╕бла за рахунок родовищ у Австрал╕§, ╤ндонез╕§, США та Кита§.

Золото. Це перший метал, котрий навчилась видобувати й використовувати людина. Воно належить до найважчих метал╕в. Температура його плавлення - 1063 °С. Золото не окислю╓ться, не розчиня╓ться у лугах ╕ кислотах, за винятком царсько§ водки (сум╕ш азотно§ та соляно§ кислоти), й вир╕зня╓ться високою тепло- та електропров╕дн╕стю. Його застосування виплива╓ з ун╕кальних ф╕зико-х╕м╕чних властивостей.

В усьому св╕т╕ нал╕чу╓ться близько 100 тис. т золота: 36 тис. т - у централ╕зованих скарбницях, що належать урядам, центральним банкам ╕ м╕жнародним орган╕зац╕ям, 20 тис. т - зливки й монети у приватному волод╕нн╕, 44 тис. т -ювел╕рн╕ вироби тощо.

Останн╕м часом золото дедал╕ б╕льше використову╓ться у промисловост╕: у сплавах воно застосову╓ться у ракетн╕й техн╕ц╕, атомн╕й та ав╕ац╕йн╕й промисловост╕, електротехн╕ц╕, рад╕отехн╕ц╕, приладобудуванн╕ та ╕н.

Золото належить до р╕дк╕сних елемент╕в земно§ кори. Його поклади в╕дом╕ майже в ус╕х кра§нах св╕ту, але про запаси можна висновувати лише за непрямими показниками, передус╕м - за р╕внем видобутку. До найбагатших кра§н за покладами золота належать ПАР, Рос╕я, Танзан╕я, Нам╕б╕я, США, Мексика, Бразил╕я, Колумб╕я, Гана, Канада, Австрал╕я, ╤нд╕я. Проте б╕льш як 90% видобутку золота припада╓ на ш╕сть кра§н - ПАР, Рос╕ю, Канаду, США, Австрал╕ю, Китай.

Св╕товий видобуток золота за останн╕ роки знизився, а ц╕на за 1 тр╕йську унц╕ю становила: 1992 р. - 343,95 дол., 1993 р. - 359,82; 1997 р. - 331 дол.. Св╕товий видобуток золота у 1997 р. становив 2464 т. Л╕дирують ПАР (489,2 т), США ( 351,4 т), Австрал╕я (311,4 т), Канада (168,5 т),Китай (156,8 т), Рос╕я (137 т). За рахунок сво§х поклад╕в золота Укра§на зможе видобувати 15 т золота на р╕к. Для цього потр╕бн╕ 800 млн дол. ╕нвестиц╕й. В Укра§н╕ налагоджено випуск золота, платини та ср╕бла ╕з вторинно§ сировини на П╕вденному машинобуд╕вному завод╕ у Дн╕пропетровську ╕ об'╓днанн╕ "Свема" у Шостц╕.

До кольорово§ металург╕§ часто в╕дносять ╕ видобуток дорогоц╕нних камен╕в. Св╕тов╕ запаси алмаз╕в ювел╕рного значення оц╕нюються у 300 млн карат╕в . Найб╕льш╕ запаси зосереджен╕ в Австрал╕§ - 33% св╕тового видобутку, За§р╕ - 23%, Ботсван╕ - 15%, Рос╕§ - 14%, ПАР - 11%, Канад╕ - 10%, а також Нам╕б╕§, Бразил╕§ та Мозамб╕ку. Найб╕льшими в Австрал╕§ ╓ родовища Panda, Koala, Misery, Fox, Sable. У 1998 р. всього у св╕т╕ необроблених алмаз╕в видобуто на 117 млн. карат╕в. В Австрал╕§ - 40,2; Ботсван╕ - 20,1; Рос╕§ - 19,4; Конго - 17,9; ПАР - 9,8 млн карат╕в.


Лекц╕я 7.


Машинобуд╕вний комплекс


План

1. Види спец╕ал╕зац╕§ в машинобудуванн╕

2. Галузева структура машинобудування св╕ту

3. Галузева структура та особливост╕ розм╕щення машинобудування в Укра§н╕

1. Види спец╕ал╕зац╕§ в машинобудуванн╕

Машинобудування - одна з пров╕дних галузей промисловост╕. Створюючи найактивн╕шу частину основних виробничих фонд╕в - знаряддя прац╕, машинобудування ╕стотно вплива╓ на темпи й напрями науково-техн╕чного прогресу в ╕нших галузях господарства, зростання продуктивност╕ прац╕, ╕нш╕ показники, що визначають ефективн╕сть виробництва.

Основн╕ фактори, що впливають на розм╕щення п╕дпри╓мств машинобудування. П╕двищення ефективност╕ машинобуд╕вного виробництва визнача╓ться не лише впровадженням у виробництво нових тип╕в машин ╕ устаткування, вдосконаленням його галузево§ структури, реконструкц╕╓ю та техн╕чним переозбро╓нням. Велик╕ можливост╕ прихован╕ у вдосконаленн╕ територ╕ально§ орган╕зац╕§ галуз╕, кращому розташуванн╕ §§ п╕дпри╓мств.

На це ╕стотно вплива╓ традиц╕йний р╕вень машинобудування й використання виробничих потужностей, а також р╕зн╕ ре╜╕ональн╕ фактори й умови, потреба район╕в у продукц╕§ галуз╕, забезпечен╕сть паливом, електроенерг╕╓ю, транспортом, наявн╕сть промислових майданчик╕в тощо. Кр╕м того, важливою умовою рац╕онального розм╕щення галуз╕ ╓ наявн╕сть трудових ресурс╕в, зокрема квал╕ф╕кованих кадр╕в.

Отже, за сво§ми тенденц╕ями у розм╕щенн╕ п╕дпри╓мства машинобудування можна погрупувати наступним чином:

- галуз╕, як╕ характеризуються високою металом╕стк╕стю, малою працем╕стк╕стю продукц╕§, що випуска╓ться невеликими сер╕ями або поодинокими екземплярами (п╕дйомно-транспортне, металург╕йне, енергетичне машинобудування). П╕дпри╓мства таких галузей доц╕льно розташовувати у районах металург╕йних баз;

- галуз╕, як╕ характеризуються середньою металом╕стк╕стю, невисокою працем╕стк╕стю й транспортабельн╕стю готово§ продукц╕§ за невеликих обсяг╕в §§ випуску (виробництво обладнання для нафтово§ й х╕м╕чно§ промисловост╕, буд╕вельних, шляхових ╕ с╕льськогосподарських машин); п╕дпри╓мства повинн╕ розм╕щуватись, як правило, у районах споживання продукц╕§;

- галуз╕, як╕ випускають масову продукц╕ю з високою працем╕стк╕стю й фондом╕стк╕стю (автомоб╕ле- й тракторобудування, дизелебудування, устаткування для легко§, харчово§ та пол╕граф╕чно§ промисловост╕); звичайно розм╕щуються у центрах машинобуд╕вно§ промисловост╕ з наявн╕стю квал╕ф╕кованих кадр╕в;

- галуз╕ точного машинобудування, котрим властив╕ дуже висока працем╕стк╕сть, мала металом╕стк╕сть, п╕двищена фондом╕стк╕сть (рад╕отехн╕чна та електронна промислов╕сть, приладобудування, деяк╕ виробництва електротехн╕чно§ промисловост╕); розм╕щуються у районах високо§ техн╕чно§ культури, що мають висококвал╕ф╕кован╕ кадри, експериментальн╕ бази, науково-досл╕дн╕ ╕нститути.

Ускладнення машинобуд╕вного виробництва визначило под╕л кра§н на виробник╕в масово§ та науком╕стко§ продукц╕§. Це зберегло висококвал╕ф╕кован╕ виробництва у кра§нах з високим р╕внем науково-техн╕чного прогресу, де ╓ велик╕ витрати на науков╕ досл╕дження при осво╓нн╕ нових вид╕в продукц╕§.

Треба п╕дкреслити чималу роль спец╕ал╕зац╕§ та кооперування виробництва у машинобудуванн╕. Спец╕ал╕зац╕я виробництва передбача╓ концентрац╕ю випуску конструктивно й технолог╕чно под╕бних вироб╕в, а також концентрац╕ю окремих операц╕й у в╕докремлених галузях, на п╕дпри╓мствах. Вона сприя╓ зростанню продуктивност╕ прац╕ за рахунок використання продуктивн╕шого обладнання.

Попредметна спец╕ал╕зац╕я передбача╓ зосередження використання конструктивно схожих машин та обладнання на спец╕ал╕зованих п╕дпри╓мствах. До п╕дпри╓мств попредметно§ спец╕ал╕зац╕§ у машинобудуванн╕ в╕дносять автомоб╕льн╕, тракторн╕, верстатобуд╕вн╕ заводи.

Подетальна (вузлова) спец╕ал╕зац╕я означа╓ зосередження на окремих п╕дпри╓мствах виробництва обмежено§ к╕лькост╕ деталей, вузл╕в, агрегат╕в для використання §х на попредметно спец╕ал╕зованих п╕дпри╓мствах. За приклад подетально спец╕ал╕зованих п╕дпри╓мств можуть правити п╕дшипников╕ заводи, заводи автомоб╕льних двигун╕в тощо.

Технолог╕чна спец╕ал╕зац╕я, яка передбача╓ створення п╕дпри╓мств для виконання окремих технолог╕чних операц╕й (процес╕в). До таких п╕дпри╓мств можна зарахувати заводи для виробництва литва, поковок, зварювальних конструкц╕й.

Розвиток спец╕ал╕зац╕§ (особливо подетально§ й технолог╕чно§) визнача╓ поширення кооперування як форми виробничих зв'язк╕в м╕ж п╕дпри╓мствами, що беруть участь у сп╕льному виготовленн╕ продукц╕§. Завдяки кооперуванню з'явля╓ться можлив╕сть скоротити виробництво б╕льшост╕ складних машин, прискорити впровадження ново§ техн╕ки.

Не в кожн╕й кра§н╕ ╓ умови для розвитку прогресивного спец╕ал╕зованого виробництва, розрахованого на масовий або сер╕йний випуск машинобуд╕вно§ продукц╕§. Перешкоджа╓ брак м╕сткого внутр╕шнього ринку, здатного використати продукц╕ю великого п╕дпри╓мства, сировини, кадр╕в вчених ╕ фах╕вц╕в. Натом╕сть надзвичайно розвинута внутр╕шньо- й м╕жгалузева спец╕ал╕зац╕я у США, де п╕дпри╓мства, як╕ випускають складну продукц╕ю, часто-густо ╓ лише збиральними, що одержують детал╕ та вузли в╕д численних субп╕дрядник╕в.

П╕дпри╓мства, як╕ випускають складну продукц╕ю, називаються заводами-сум╕жниками. Вадою цього процесу ╓ те, що спец╕ал╕зац╕я у сполученн╕ з територ╕альним под╕лом прац╕ часом призводить до формування вузькоспец╕ал╕зованих центр╕в або нав╕ть район╕в.


2. Особливост╕ розвитку та розм╕щення машинобудування у св╕т╕.

У високорозвинутих кра§нах на машинобудування припада╓ 1/3-2/5 ╕ б╕льше продукц╕§ обробно§ промисловост╕. Саме у ц╕й сфер╕ яскраво виявля╓ться л╕дерство цих кра§н.

Найб╕льша р╕зноман╕тн╕сть притаманна машинобудуванню США, Япон╕§, Велико§ Британ╕§, Франц╕§, Н╕меччини. Вони мають ус╕ галуз╕ машинобуд╕вного виробництва й безпосередньо формують св╕товий ринок. Найвичерпн╕ше номенклатура машинобуд╕вно§ продукц╕§ репрезентована у США; у Зах╕дн╕й ╢вроп╕ це стосу╓ться ФРН, а чверть стор╕ччя тому до них при╓дналася й Япон╕я. Решта кра§н не в змоз╕ повн╕стю забезпечити себе ц╕╓ю продукц╕╓ю й тому залежить в╕д поставок зовн╕шнього ринку.

Структура машинобудування Швейцар╕§, Канади, Швец╕§ та низки ╕нших кра§н ор╕╓нтована не на внутр╕шн╕й ринок, а на св╕товий. Вона н╕би доповню╓ структуру машинобудування ╕нших кра§н. ╤деться про спец╕ал╕зац╕ю на випуск продукц╕§ невеликими парт╕ями.

Кра§ни, що розвиваються, перебувають на р╕зних стад╕ях економ╕чного поступу. Деяк╕ за випуском продукц╕§ машинобудування на душу населення близьк╕ до розвинутих, але тут сл╕д враховувати структуру виробництва. Машинобудування у них розвива╓ться коштом дешево§ прац╕. П╕вденн╕й Коре§, С╕нгапуру, та ╕н. властива ор╕╓нтац╕я на розвинут╕ кра§ни як ринок збуту, велика роль ╕ноземного кап╕талу в галуз╕, дешева робоча сила.

╢, наприклад, група (Бразил╕я, ╤нд╕я, Мексика, Аргентина тощо), у як╕й завдяки розвитку ╕нших галузей, що працюють на св╕товий ринок, створен╕ можливост╕ для зростання машинобудування, яке великою м╕рою контролю╓ться ╕ноземним кап╕талом.

У найменш розвинутих кра§нах машинобудування представлене здеб╕льшого ремонтними та збиральними п╕дпри╓мствами.

Отже, Зах╕дна ╢вропа, Япон╕я, США ╓ основними постачальниками вироб╕в високо§ складност╕ для св╕тового ринку. "Нов╕" машинобуд╕вн╕ кра§ни продукують масов╕ товари середнього техн╕чного р╕вня, у них в╕дбува╓ться ускладнення машинобуд╕вних виробництв.

У св╕товому машинобудуванн╕ сформувалося п'ять ре╜╕он╕в:

П╕вн╕чноамериканський ре╜╕он виробля╓ понад 30% продукц╕§, ма╓ найширшу номенклатуру вироб╕в та спец╕ал╕зу╓ться на випуску науко- й кап╕талом╕стких товар╕в. На нього припада╓ 1/4 продукц╕§ св╕тового автомоб╕лебудування, 2/3 цив╕льного л╕такобудування й 70% великих ЕОМ. Ре╜╕он виступа╓ експортером продукц╕§ високо§ складност╕, вироб╕в важкого машинобудування й науком╕стких галузей. Поряд з цим в╕н ╕мпорту╓ р╕зноман╕тну побутову техн╕ку, автомоб╕л╕, судна.

Зах╕дно╓вропейський ре╜╕он виробля╓ 25-30% продукц╕§ св╕тового машинобудування. Це переважно машини середньо§ складност╕, але чимала частка припада╓ й на вироби особливо§ складност╕. Завозиться високоскладна техн╕ка з США, а менш складна, але працем╕стка, - з Япон╕§ та кра§н, що розвиваються.

Сх╕дно- та П╕вденно-Сх╕дно-Аз╕атський ре╜╕он з центром у Япон╕§ виробля╓ 20% св╕тово§ продукц╕§ машинобудування. У Япон╕§ машинобудування досягло високого ступеня структурного й науково-техн╕чного розвитку т╕льки-но на початку 80-х рок╕в. Ч╕льним напрямом розвитку машинобудування Япон╕§ ╓ вивезення малоквал╕ф╕кованих ╕ середн╕х за р╕внем виробництв до кра§н з дешевшою працею. Експортер вироб╕в високо§ складност╕, побутово§ техн╕ки, ре╜╕он завозить продукц╕ю найвищо§ складност╕ з США та Зах╕дно§ ╢вропи.

Кра§ни СНД та Сх╕дно§ ╢вропи вид╕ляються розвитком верстатобудування (Чех╕я, Укра§на, Рос╕я), автомоб╕лебудування (Угорщина, Укра§на, Б╕лорусь, Рос╕я), ав╕а- та ракетобудування (Укра§на, Рос╕я), морського суднобудування (Укра§на, Рос╕я, Польща), в╕йськового машинобудування (Укра§на, Рос╕я). В них досить дешева робоча сила, в деяких галузях (ав╕а-, ракето-, суднобудування та в╕йськова техн╕ка) §х продукц╕я не поступа╓ться св╕товим аналогам, але, з другого боку, виробництво застар╕ло, потребу╓ модерн╕зац╕§ ╕ залучення значних ╕нвестиц╕й.

В кра§нах Латинсько§ Америки (Бразил╕я, Аргентина) форму╓ться п'ятий ре╜╕он на баз╕ виробництва ЕОМ (електронно-обчислювальних машин), л╕так╕в, автомоб╕л╕в, суднобудування - в Бразил╕§; ав╕а- та автомоб╕лебудування - в Аргентин╕.

3. Галузева структура та особливост╕ розм╕щення машинобудування в Укра§н╕

Тяжке машинобудування виробля╓ г╕рничо-шахтне, п╕дйомно-транспортне, металург╕йне обладнання, устаткування для х╕м╕чного та буд╕вельного комплекс╕в, шляхов╕ машини ( бульдозери , екскаватори , катки, грейдери) тощо. Воно ╓ метало╓мним, тому тяж╕╓ до металург╕йних баз; водночас воно - гром╕здке, тому тяж╕╓ до споживача. Продукц╕я ц╕╓§ галуз╕ випуска╓ться невеликими парт╕ями або нав╕ть одиничними зразками ( паров╕ казани, турб╕ни, прокатн╕ стани) ╕ ╓ трудо╓мним.

Р╕внем розвитку тяжкого машинобудування вид╕ляються насамперед розвинен╕ кра§ни, де ╓ тяжка промислов╕сть. Серед кра§н, що розвиваються, тяжке машинобудування ор╕╓нту╓ться на добувну промислов╕сть ( видобуток нафти, газу, руди, вуг╕лля) чи на металург╕йну промислов╕сть ( ╤нд╕я, Бразил╕я, Аргентина).

Транспортне машинобудування склада╓ться з виробництва автомоб╕л╕в, морських та р╕чкових суден, локомотив╕в, вагон╕в, трамва§в, тролейбус╕в тощо. Воно ор╕╓нту╓ться переважно на економ╕чно розвинен╕ кра§ни, де ╓ значний попит на цю продукц╕ю, а також на сировинну базу.

Автомоб╕лебудування позначене великою кап╕талом╕стк╕стю, а гостра конкуренц╕я зумовлю╓ високий р╕вень монопол╕зац╕§. Найб╕льшими монопол╕ями з виробництва легкових автомоб╕л╕в ╓ "Вольво", "Даймлер-Бенц", Ф╤АТ, БМВ, "Дженерал-моторс", "Форд-мотор", "Тойота", "Н╕сан", "Опель".

Серед ре╜╕он╕в л╕дерство трима╓ П╕вн╕чна Америка. Серед кра§н вид╕ляються США, Япон╕я та Франц╕я .

Нещодавно у п'ят╕рку л╕дер╕в ув╕йшли автомоб╕льн╕ ф╕рми Республ╕ки Коре§. АвтоЗАЗ-Daewoo в кра§н╕ налагодив випуск автомоб╕ля "Тавр╕я" покращено§ якост╕ та трьох моделей "Daewoo". В ╤лл╕ч╕вську почато складання моделей Leganza, Nubira, Lanos.

Компан╕я General Motors в рамках сум╕сного п╕дпри╓мства АвтоЗАЗ-Daewoo ╕нвестувала в автомоб╕лебудування 100 млн дол. задля складання Opel-Astra та Vectra. У Луцьку утворено СП ╕з складання шосто§ модел╕ ВАЗ, а в Мел╕топол╕ на баз╕ нещодавно збудованого моторного заводу налагоджено випуск двигун╕в ф╕рми "Рено", в тому числ╕ для СП "Рено-ЛАЗ" з виробництва нових автобус╕в.

Випуск автомоб╕л╕в у Рос╕§ знизився, Укра§на у 1998 р. випустила 25,7 тис. легкових автомоб╕л╕в.

Вантажне автомоб╕лебудування зосереджено у таких кра§нах, як США, Канада, Япон╕я, ФРН, Рос╕я, Чех╕я, Б╕лорусь. Тут виробляються вантаж╕вки велико§ та середньо§ вантажоп╕дйомност╕. Найб╕льш╕ центри: Москва, Набережн╕ Челни, Нижн╕й Новгород у Рос╕§, М╕нськ та Жод╕но у Б╕лорус╕, Дирборн у США, Нагоя у Япон╕§, Копршивниця у Чех╕§ (вантаж╕вки "Татра") Япон╕§ (Mitsubishi, Nissan, Hino), ╤тал╕§ (Iveco), Швец╕§ (Volvo), Франц╕§ (Renault), ФРН та США (Даймлер-Крайслер, Mercedes, MAN), а також модел╕ Scania та DAF. Рос╕я з Укра§ною утворили 4 СП ╕з складання невеликих вантаж╕вок "Газель" в С╕мферопол╕, ╤лл╕ч╕вську, Кременчуц╕ та Ки§вськ╕й област╕.

Виробництво автобус╕в зосереджено у ФРН ("Мерседес"), Угорщин╕ ("╤карус"), Укра§н╕ (ЛАЗ), Рос╕§ (ПАЗ, Л╤АЗ), США, Япон╕§, Швец╕§ (Вольво), Франц╕§ (Рено).

Виробництво мотоцикл╕в зосереджено в Япон╕§ (Suzuki, Jawa, Jamaha, Kawasaki, Honda); ФРН (BMW), Франц╕§ (Pegeout), США та ╤тал╕§.

Локомотивобудування ╕сторично склалось там, де була розвинена мережа зал╕зниць: у Зах╕дн╕й ╢вроп╕, Рос╕§, Укра§н╕, США, Япон╕§. У б╕льшост╕ розвинених кра§н випускають ╕ використовують електровози (виняток США, де висока питома вага тепловоз╕в), а в кра§нах, що розвиваються, застосовують тепловози ╕ паротяги. Найнов╕ш╕ типи локомотив╕в запроваджу╓ Япон╕я, швидк╕сть руху на §§ спец╕альних швидк╕сних зал╕зницях по Тихоокеанському поясу - найвища. У США розроблений новий тип швидк╕сного зал╕зничного составу, який рухатиметься з╕ швидк╕стю 240 км/год ╕ стане одним ╕з найнад╕йн╕ших з огляду на безпеку руху. В Укра§н╕ тепловози та електровози виробляються у Луганську, Харков╕ та Дн╕пропетровську, трамва§ - у Луганську, тролейбуси - у Дн╕пропетровську.

Морське машинобудування зосереджене у Япон╕§; ця кра§на да╓ 38 % споруджуваного тоннажу. За обсягом в╕йськового суднобудування перед ведуть США. В╕д середини с╕мдесятих рок╕в швидко - за активно§ участ╕ японських монопол╕й та з використанням японського суднового обладнання - морське суднобудування розвива╓ться у П╕вденн╕й Коре§ (20% св╕тового обсягу), С╕нгапур╕, Бразил╕§. У Зах╕дн╕й ╢вроп╕ найвищ╕ темпи розвитку суднобудування - в Герман╕§ та ╤тал╕§ ( в╕дпов╕дно 5,4 та 4,3 %). Китай у останн╕й час вит╕снив з третього м╕сця Герман╕ю ╕ його питома вага склада╓ 6,1 %.

В окремих кра§нах сформувалась певна спец╕ал╕зац╕я: Япон╕я робить судна для перевезення наливних та насипних вантаж╕в, Франц╕я - зр╕джених газ╕в ╕ х╕м╕кат╕в, Ф╕нлянд╕я - криголами й пасажирськ╕ судна, США - судна-баржовози та газовозн╕ танкери.

Нова тенденц╕я - перем╕щення суднобуд╕вних потужностей в кра§ни, що розвиваються. Кр╕м Республ╕ки Корея в "першу десятку" ув╕йшла Бразил╕я . Це пов'язано з наявн╕стю сировинно§ бази та дешевих трудових ресурс╕в.

У св╕товому виробництв╕ суден питома вага Укра§ни у 1995 роц╕ складала 0,8%, а у 1998 впала до 0,3%. Пров╕дними покупцями укра§нських суден ╓ Грец╕я ( 41% в╕д загально§ вартост╕ проданих суден), Рос╕я (30%), Дан╕я, Л╕бер╕я, Н╕дерланди.

Верстатобудування ╓ галуззю, яка визнача╓ науково-техн╕чний прогрес у св╕т╕. Воно потребу╓ залучення висококвал╕ф╕кованих трудових ресурс╕в, тому розм╕щу╓ться в основному у економ╕чно розвинутих кра§нах. Не випадково на ш╕сть ╕з них - Япон╕ю, ФРН, США, ╤тал╕ю, Швейцар╕ю та Франц╕ю - припада╓ 75% виробництва верстат╕в. У експорт╕ верстат╕в л╕дирують т╕ ж сам╕ кра§ни.

Верстатобудування в кра§нах св╕ту ма╓ вузьку спец╕ал╕зац╕ю. Так, США ╕ ФРН перш╕ за випуском верстат╕в з програмним управл╕нням; Япон╕я ╕ ФРН - металор╕зальних верстат╕в; США, Япон╕я ╕ ФРН - ковальсько-пресових верстат╕в; Швейцар╕я - прециз╕йних верстат╕в.

С╕льськогосподарське машинобудування включа╓ випуск комбайн╕в, жаток, с╕ялок, косилок, устаткування для тваринництва тощо. Вс╕ ц╕ машини ор╕╓нтуються на споживача ╕ виробляються у тих кра§нах, де в них виника╓ потреба. Багато кра§н, що розвиваються, мають цехи по зборц╕ с╕льськогосподарсько§ техн╕ки, а комплектуюч╕ завозять ╕з Зах╕дно§ ╢вропи, Япон╕§ та США.

За обсягом виробництва с╕льськогосподарських машин л╕дирують США, вони ж ╓ основними споживачами ц╕╓§ техн╕ки. Зернозбиральн╕ комбайни випускають у Ростов╕-на-Дону, Таганроз╕, Сизран╕, Красноярську (Рос╕я) Луганську й К╕ровоград╕ (Укра§на); кукурудзозбиральн╕ - в Херсон╕ (Укра§на); льонозбиральн╕ - Б╓жецьк, Люберц╕ (Рос╕я); бавовнозбиральн╕ - Ташкент (Узбекистан); картоплезбиральн╕ - Гомель (Б╕лорусь), Рязань, Тула (Рос╕я). Херсонський завод кукурудзозбиральних комбайн╕в налагодив виробництво зернозбирального комбайну "Славута".

Ав╕а- та ракетобудування характерне для економ╕чно розвинутих кра§н. США виготовля╓ "Шатли", Франц╕я - "Ор╕они", Рос╕я - штучн╕ супутники, косм╕чн╕ станц╕§, модул╕; Укра§на - ракетонос╕§ "Зен╕т" ╕ "Протон". Також Укра§на прийма╓ участь у ком╕чн╕й програм╕ "Морський старт". Найб╕льш╕ виробники л╕так╕в у св╕т╕ - Boeing (США) та Airbus (консорц╕ум Зах╕дно§ ╢вропи). Також р╕зн╕ типи л╕так╕в виготовляють Франц╕я, ╤тал╕я, Канада, Швец╕я та ╕нш╕. Рос╕я виробля╓ в╕йськов╕ та цив╕льн╕ л╕таки ╕ гел╕коптери: М╤Г, СУ, АН, ╤Л, ТУ та ╕нш╕. В Укра§н╕ виготовляють ав╕адвигуни (завод "Мотор-С╕ч" в Запор╕жж╕). Ав╕азаводи у Ки╓в╕ та Харков╕ налагоджують випуск ТУ-334, АН-140, АН-74, АН-74 ТК.

Важливим напрямом машинобудування ╓ виробництво збро§. У св╕т╕ серед виробник╕в збро§ вид╕ляються розвинен╕ кра§ни, а серед покупц╕в, як розвинен╕ кра§ни, так ╕ т╕, що розвиваються.

Приладобудування - це виробництво електро- та рад╕овим╕рювальних оптичних прилад╕в, прилад╕в часу, засоб╕в зв'язку тощо. Найб╕льшими виробниками електротехн╕чного устаткування у св╕т╕ ╓ компан╕§ АВВ (Швейцар╕я та Швец╕я), Siemens (ФРН), General Electric (США), GEC-Alsthom (Франц╕я та Великобритан╕я).

Ц╕ галуз╕ виробництва спочатку з'явилися у ╢вроп╕, США та Япон╕§, а пот╕м були перенесен╕ також у Нов╕ ╤ндустр╕альн╕ Кра§ни (Н╤К) Сх╕дно§, П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§ та Латинсько§ Америки в розрахунку на дешеву робочу силу .

Одним ╕з напрям╕в приладобудування ╓ електронна промислов╕сть. Вона зародилась у США, пот╕м перейшла до ╢вропи ╕ Япон╕§, а тепер зм╕стилась у Н╤К. Зараз так╕ Н╤К, як Республ╕ка Корея, С╕нгапур, Гонконг, Тайвань, Бразил╕я, входять у десятку перших кра§н, поступаючись лише США, Япон╕§, ФРН, Великобритан╕§ та Франц╕§. Спочатку в цих кра§нах т╕льки складали побутову електрон╕ку з американських, ╓вропейських та японських деталей; тепер тут впроваджують сво╓ ╕нтегроване виробництво, яке м╕стить вс╕ основн╕ стад╕§. Випускаються персональн╕ комп'ютери, велик╕ ╕нте╜ральн╕ схеми, перифер╕йн╕ системи, обладнання для електронного проектування, засоби зв'язку, волоконна оптика тощо. У 1997 роц╕ в св╕т╕ було виготовлено 80 млн персональних комп'ютер╕в. Л╕дер - компан╕я Compag (США).

В Укра§н╕ ця галузь теж широко представлена: б╕льш╕сть продукц╕§ виробля╓ться на п╕дпри╓мствах в╕йськово-промислового комплексу. Серед центр╕в вид╕ляються Ки§в, Дн╕пропетровськ, Льв╕в, Одеса, Харк╕в, С╕мферополь.

Важке машинобудування Укра§ни включа╓ виробництво металург╕йного, г╕рничого, п╕дйомно-транспортного обладнання, енергетичних блок╕в (парових казан╕в, атомних реактор╕в, турб╕н, генератор╕в), а також ╕ншо§ металом╕стко§ та великогабаритно§ продукц╕§. У ц╕й галуз╕ створюються п╕дпри╓мства повного циклу з випуском продукц╕§ невеликими сер╕ями або ╕ндив╕дуального призначення. Потреба велико§ к╕лькост╕ металу, складн╕сть транспортування готово§ продукц╕§ зумовлюють розм╕щення цих п╕дпри╓мств поруч з металург╕йними центрами, хоча ╕нколи вони розташовуються ╕ в районах споживання. За класичний приклад може правити Донецько-Придн╕провський район: Краматорськ, Дн╕пропетровськ, Харк╕в, Донецьк, Мар╕уполь тощо.

С╕льськогосподарське машинобудування - це передус╕м тракторний та моторобуд╕вний заводи у Харков╕, завод тракторних с╕валок у К╕ровоград╕, бурякокомбайновий завод у Дн╕пропетровську тощо.

Машини та обладнання для х╕м╕чно§ промисловост╕ виробляються у Сумах, Полтав╕, Сн╕жному.

В Зах╕дно-Укра§нському та Центрально-Укра§нському економ╕чних районах переважа╓ працем╕стке й неметалом╕стке виробництво: добре розвинут╕ верстатобудування, автобудування, виробництво р╕зних прилад╕в, електро- та рад╕оапаратури, засоб╕в автоматизац╕§, технолог╕чного обладнання.

Центри верстатобудування: Ки§в, Житомир, Льв╕в. Виробництво прилад╕в та засоб╕в автоматизац╕§: Ки§в, Житомир, Льв╕в, Мукачеве, Черкаси. С╕льськогосподарське машинобудування тяж╕╓ до м╕сць споживання готово§ продукц╕§.

П╕вдень спец╕ал╕зу╓ться на суднобудуванн╕, судноремонт╕, виробництв╕ с╕льськогосподарських машин, верстат╕в, буд╕вельно-шляхового й п╕дйомно-транспортного обладнання, машин для легко§ та харчово§ промисловост╕. Морське й р╕чкове суднобудування (Микола§в, Херсон, Керч), судноремонт (Одеса, ╤лл╕ч╕вськ, Херсон, Севастополь) - це найдавн╕ш╕ галуз╕ промисловост╕ ре╜╕ону. Тут будують судна найр╕зноман╕тн╕шого призначення.

Машинобуд╕вний комплекс Укра§ни м╕стить значний науково-виробничий потенц╕ал, тут зосереджена третина промислово-виробничих фонд╕в ╕ майже половина промислово-виробничого потенц╕алу кра§ни.


Лекц╕я 8.


Х╕м╕ко-л╕совий комплекс ╕ буд╕вельн╕й комплекси

План

1. Галузева структура, сировинна база та принципи розм╕щення х╕м╕чного комплексу

2. Галузева структура, сировинна база та принципи розм╕щення л╕совго комплексу

3. Галузева структура, сировинна база та принципи розм╕щення буд╕вельного комплексу

1. Галузева структура, сировинна база та принципи розм╕щення х╕м╕чного комплексу

До таких складних м╕жгалузевих комплекс╕в належить ╕ х╕м╕ко-л╕совий, що охоплю╓ виробництва х╕м╕чно§ та л╕сово§ промисловост╕.

Х╕м╕чна промислов╕сть ма╓ дуже складну галузеву структуру, що охоплю╓ близько двохсот вза╓мопов'язаних виробництв з великою номенклатурою продукц╕§. Ц╕ виробництва об'╓днан╕ у чотири великих групи галузей: неорган╕чна або основна х╕м╕я, х╕м╕я орган╕чного синтезу, г╕рничо-х╕м╕чна та фармацевтична промислов╕сть.

Неорган╕чна х╕м╕я переважно виробля╓ нап╕вфабрикати, що використовуються в ╕нших галузях промисловост╕, м╕неральн╕ добрива, соду, кислоти та луги.

До орган╕чно§ х╕м╕§ входять виробництво синтетичних смол, каучуку, лак╕в, фарб, миючих засоб╕в, пластмас, х╕м╕чних волокон тощо. Основною сировиною для х╕м╕§ орган╕чного синтезу ╓ вуглеводи нафти, природного та супутнього газу. Використовуються також вуглеводнист╕ сполуки, що одержуються з вуг╕лля.

Г╕рничо-х╕м╕чна промислов╕сть створю╓ сировинну базу передус╕м для неорган╕чно§ х╕м╕§.

Найважлив╕ше значення для розм╕щення галузей х╕м╕чно§ промисловост╕ мають сировинний, паливно-енергетичний та споживчий фактори. Сировина для х╕м╕чно§ промисловост╕ ма╓ вир╕шальне значення. ╥§ частка у соб╕вартост╕ готово§ продукц╕§ колива╓ться в╕д 45% до 90%. Наприклад, витрати сировини на 1 т капролактаму сягають 8 т, ацетилену - 4,5 т, ам╕аку з коксу -5,5 т.

Питома витрата сировини понад одиницю спостер╕га╓ться у содов╕й, азотно-туков╕й галузях, у виробництв╕ синтетичного каучуку, пластмас та ╕нших продукт╕в. У промисловост╕ орган╕чного синтезу на один ╕ той самий продукт одразу йде к╕лька вид╕в сировини.

Важливим ╓ також фактор водом╕сткост╕, що дуже обмежу╓ можливост╕ вибору при розм╕щенн╕ п╕дпри╓мств х╕м╕чно§ промисловост╕. Це тим б╕льш важливо, що чимало вид╕в сировини зустр╕ча╓ться у маловодних м╕сцевостях.

При виробництв╕ багатьох вид╕в синтетично§ продукц╕§ поглина╓ться теплова енерг╕я - пара. Тому дуже часто п╕дпри╓мства ор╕╓нтують лише на паливно-енергетичний фактор.

Споживчий фактор поширю╓ться переважно на галуз╕ основно§ х╕м╕§ - на виробництво м╕неральних добрив (кр╕м кал╕йних) та с╕рчано§ кислоти. У галузях х╕м╕§ орган╕чного синтезу споживач ма╓ важливе значення лише при розташуванн╕ п╕дпри╓мств к╕нцево§ продукц╕§. У цих випадках важливим ╓ також виб╕р робочо§ сили.

Попри розмежування фактор╕в розм╕щення х╕м╕чно§ промисловост╕, у багатьох районах св╕ту вони можуть зм╕нюватися й мати власну специф╕ку. Х╕м╕чна промислов╕сть розташована передус╕м у розвинутих кра§нах. Лише у США виробля╓ться понад чверть, а в ш╕стьох найрозвинут╕ших кра§нах - понад 3/4 х╕м╕чно§ продукц╕§ св╕ту.

Законом╕рн╕сть розвитку х╕м╕чно§ промисловост╕ у США поясню╓ться наявн╕стю на §хн╕й територ╕§ чимало§ к╕лькост╕ практично ус╕х вид╕в х╕м╕чно§ сировини: нафти, газу, солей, фосфорит╕в тощо. ╤нш╕ розвинут╕ кра§ни дуже залежать в╕д ╕мпорту х╕м╕чно§ сировини.

Незважаючи на величезн╕ сировинн╕ ресурси, у б╕льшост╕ кра§н, що розвиваються, х╕м╕чна промислов╕сть слабка. Це здеб╕льшого виробництво м╕неральних добрив та синтетичних волокон.

На розм╕щення п╕дпри╓мств х╕м╕чно§ промисловост╕ впливають так╕ фактори, як наявн╕сть води, палива, енерг╕§, споживача. На форми розташування х╕м╕чно§ промисловост╕ вплива╓ технолог╕чний фактор. Якщо виробництво не схильне до внутр╕шньогалузевого комб╕нування ╕ явля╓ собою технолог╕чно самост╕йн╕ спец╕ал╕зован╕ п╕дпри╓мства, - воно не зосереджу╓ться на певн╕й територ╕§. Таким ╓ виробництво м╕неральних добрив, фарб, лак╕в, переробка пластмас.

Навпаки, якщо комб╕нування ╓ необх╕дною умовою функц╕онування п╕дпри╓мств, §хн╓ розм╕щення ма╓ форму вза╓мопов'язаних виробництв-комплекс╕в. Такими ╓ нафтох╕м╕чн╕ комплекси, що виробляють пол╕мерн╕ матер╕али та нап╕вфабрикати для §хнього одержання, барвники та неорган╕чн╕ х╕м╕кати.

У США х╕м╕чна промислов╕сть зосереджена у штатах Нью-Йорк, Пенс╕льван╕я, Нью-Джерс╕, у район╕ Великих озер, на узбережж╕ Мексикансько§ затоки та у Кал╕форн╕§. У Н╕меччин╕ виокремлюються Рейнсько-Вестфальський район, Рур, Рейнсько-Майнський район, Людв╕гсгафен, Галле, Котбус. У Великобритан╕§ х╕м╕чна продукц╕я виробля╓ться у Ланкашир╕ й П╕вн╕чно-Сх╕дному Уельс╕, у Франц╕§ - в Паризькому, Рейнсько-Альп╕йському та П╕вн╕чному районах, в ╤тал╕§ - у Ломбард╕§, в Япон╕§ - на о. Хонсю (Ток╕о, Осака, Нагоя). Х╕м╕чна промислов╕сть Рос╕§ зосереджена здеб╕льшого в Центральному, Волго-Вятському, Поволзькому, Уральському та П╕вн╕чно-Зах╕дному районах.

У територ╕ально невеликих державах ╢вропи х╕м╕чна промислов╕сть концентру╓ться у старих ╕ндустр╕альних районах.

Основна х╕м╕я як галузь об╕йма╓ кислотну, содову промислов╕сть та виробництво м╕неральних добрив.

С╕рчанокислотна промислов╕сть виробля╓ продукт, що потр╕бний у багатьох галузях, - с╕рчану кислоту. Основним джерелом ╓ поклади самородно§ с╕рки, с╕рчаного й зал╕зного колчедану, нафти й природного газу. С╕рка м╕ститься також у в╕дходах металург╕йно§ промисловост╕. Родовища природно§ с╕рки розташован╕ переважно у США, Канад╕, Мексиц╕, ╤тал╕§, Польщ╕, Рос╕§. Важливою сировиною ╓ п╕рит, його поклади якого ╓ у багатьох кра§нах, але головний видобуток зд╕йсню╓ться в ╤спан╕§, ╤тал╕§, Норвег╕§, Португал╕§, Рос╕§, Япон╕§, ╤раку, США, Канад╕. Проте с╕рки з п╕риту видобува╓ться небагато. Головним джерелом с╕рки ╓ с╕рчистий природний газ. Найб╕льшими виробниками с╕рчано§ кислоти ╓ т╕ кра§ни, що мають розвинену х╕м╕чну промислов╕сть.

Промислов╕сть м╕неральних добрив виробля╓ азотн╕, фосфорн╕ та кал╕йн╕ добрива. На азотн╕ добрива припада╓ половина усього виробництва, а фосфорн╕ й кал╕йн╕ добрива продукуються приблизно в однаков╕й к╕лькост╕. Пров╕дне м╕сце у виробництв╕ добрив пос╕дають кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи, П╕вн╕чно§ Америки та Япон╕я. Значне м╕сце займають також Рос╕я, Укра§на, Казахстан, Б╕лорусь.

В азотнотуков╕й промисловост╕ за сировину править природний та коксовий газ, нафта, буре вуг╕лля. Розм╕щення п╕дпри╓мств т╕сно пов'язане з розташуванням сировини: п╕дпри╓мства, що використовують коксовий газ, споруджуються поблизу коксох╕м╕чно§ промисловост╕, нафтову сировину - у центрах нафтопереробки тощо.

До найб╕льших виробник╕в азотних добрив належать США, кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи, Япон╕я, Рос╕я, Укра§на, ╤нд╕я, Кувейт, Венесуела, Мексика, Румун╕я, Польща. У Чил╕ азотн╕ добрива виробляють ╕з природно§ сел╕три.

Кал╕йна промислов╕сть використову╓ кал╕йн╕ сол╕ ╕ ч╕тко ор╕╓нту╓ться на сировинну базу. Родовища кал╕йних солей ╓ у Центральн╕й ╢вроп╕ (Н╕меччина, Франц╕я), США (штат Нью-Мексико, Велике Солоне озеро), Канад╕ (Саскачеван), Укра§н╕ (Передкарпаття), Б╕лорус╕, Рос╕§ (Урал), Казахстан╕, Конго, Тун╕с╕. Виробництво розташову╓ться безпосередньо у м╕сцях видобутку кал╕йних солей. До найб╕льших виробник╕в належать США, Канада, Н╕меччина, Укра§на, Б╕лорусь, Рос╕я.

Фосфатнодобривна промислов╕сть використову╓ як сировину фосфорити й апатити. Переважна частина фосфорит╕в знаходиться у П╕вн╕чн╕й Африц╕, Перу, США (Флорида, Скеляст╕ гори), - на ц╕ ре╜╕они припада╓ 90% св╕тових запас╕в. Фосфорити ╓ також у Кита§, Австрал╕§, Казахстан╕, Рос╕§, Мексиц╕, Йордан╕§, Того, Сенегал╕. Апатити - в Рос╕§, Бразил╕§, В'╓тнам╕.

До найб╕льших виробник╕в фосфорних добрив належать США, Марокко, кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи, Укра§на, Казахстан, ╤нд╕я, Рос╕я, Бразил╕я, Польща.

Промислов╕сть х╕м╕§ орган╕чного синтезу використову╓ як сировину вуглеводороди. Це багатогалузеве виробництво. П╕дпри╓мства тяж╕ють до район╕в нафтовидобутку, масового споживання нафтопродукт╕в та маг╕стральних нафто- ╕ газопровод╕в.

Виробництво синтетичних смол ╕ пластмас зосереджено переважно у США, Н╕меччин╕, Япон╕§, а також у Польщ╕, Чех╕§, Рос╕§. Х╕м╕чне волокно виробля╓ться в економ╕чно розвинутих кра§нах: США, Япон╕§, Велик╕й Британ╕§, ╤тал╕§, Франц╕§, а також в Укра§н╕, ╢гипт╕, Рос╕§, Бразил╕§, Польщ╕, Б╕лорус╕.

Виробництво синтетичного каучуку зосереджено у США, деяких кра§нах Зах╕дно§ ╢вропи, Япон╕§, Канад╕.

Нав╕ть найб╕льш╕ виробники - США, Япон╕я, Н╕меччина, Велика Британ╕я, ╤тал╕я, Франц╕я -не задовольняють сво§ потреби за рахунок власного виробництва. У Канад╕, Голланд╕§, Бельг╕§ виробництво синтетичного каучуку ор╕╓нту╓ться на експорт. З кра§н, що розвиваються, й кра§н Сх╕дно§ ╢вропи у ц╕й галуз╕ виокремлюються Рос╕я, Польща, Чех╕я, Румун╕я, Венесуела, ╤ран, ╢гипет.

Фармацевтична промислов╕сть пос╕да╓ одне з найважлив╕ших м╕сць у х╕м╕чн╕й ╕ндустр╕§ св╕ту. Важливими факторами розм╕щення ц╕╓§ галуз╕ ╓ наявн╕сть науково§ бази та сировини. У деяких кра§нах, як от у Швейцар╕§, питома вага фармацевтичних вироб╕в у загальному обсяз╕ х╕м╕чно§ продукц╕§ дор╕вню╓ майже половин╕. У виробництв╕ медикамент╕в перед ведуть США, Япон╕я, Н╕меччина, Швейцар╕я, Велика Британ╕я, Угорщина, Франц╕я.

2. Л╕сова, деревообробна й целюлозно-паперова промислов╕сть.

Л╕сова промислов╕сть включа╓ загот╕влю, механ╕чну обробку й х╕м╕чну переробку деревини. Механ╕чна обробка включа╓ л╕сопиляння, виробництво фанери, буд╕вельних деталей, стандартних будинк╕в, мебл╕в, деревоволокнистих та деревостружкових плит, с╕рник╕в. До складу л╕сово§ промисловост╕ входить л╕сох╕м╕я, де переважа╓ х╕м╕чна технолог╕я, а також целюлозно-паперова промислов╕сть, де по╓днуються механ╕чна та х╕м╕чна технолог╕§.

Л╕сосировинн╕ бази св╕ту характеризуються запасами та як╕стю деревини, транспортною забезпечен╕стю територ╕й, природними умовами, розташуванням стосовно м╕сць споживання.

До найб╕льш забезпечених л╕совими ресурсами кра§н належать Рос╕я, Канада, Бразил╕я, США, Китай, За§р, ╤ндонез╕я, Ф╕нлянд╕я, Швец╕я, Румун╕я. Чимало кра§н зовс╕м не мають л╕су: деяк╕ держави Африки, Центрально§ Аз╕§, Близького Сходу, деяк╕ в П╕вденн╕й Аз╕§ та П╕вденн╕й Америц╕. У багатьох кра§нах, що розвиваються, до 80% заготовлено§ деревини йде на дрова, а у розвинутих кра§нах понад 90% використову╓ться як сировина для р╕зних сфер економ╕ки.

У П╕вн╕чн╕й Америц╕ - США й Канад╕ - л╕сорозробки розташован╕ на заход╕. Виняток становлять п╕вденн╕ райони США з прискореним вирощуванням сосни, топол╕, евкал╕пта, а також п╕вн╕ч Квебеку на сход╕ Канади. На ц╕ дв╕ кра§ни припада╓ шоста частина зал╕сених площ св╕ту. Приблизно така сама частка припада╓ на Рос╕ю, §§ л╕си розташован╕ переважно на п╕вноч╕ ╓вропейсько§ частини, у Сиб╕ру й на Далекому Сход╕.

У ╢вроп╕ найб╕льшу зал╕сену площу мають Швец╕я та Ф╕нлянд╕я. Надлишкове виробництво - пор╕вняно з╕ споживанням - мають Австр╕я та Норвег╕я. У решт╕ кра§н ╢вропи л╕с╕в менше. Промислов╕ л╕си збереглись у горах, на п╕скових пустирях ╕ заболочених землях. Тут поширене штучне л╕сорозведення (вирощування сосни, топол╕). Як╕сть л╕с╕в у Н╕меччин╕, Швейцар╕§, Дан╕§, Н╕дерландах дуже висока. На п╕вдн╕ ╢вропи л╕с╕в мало: це здеб╕льшого низькоросле р╕дкол╕сся.

У Япон╕§ л╕су багато, але переважають широколист╕ породи, - тому Япон╕я ╕мпорту╓ чимало деревини.

У кра§нах, що розвиваються, у район╕ Амазонки, Троп╕чно§ Африки, П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§ ╓ велетенськ╕ запаси л╕су. Нин╕ троп╕чн╕ л╕си активно розробляються ╕ §хня продукц╕я вже в╕д╕гра╓ пом╕тну роль на св╕товому ринку.

У троп╕чних кра§нах слабко розвинута л╕сопильна промислов╕сть, ╕ тому експорту╓ться кругляк, що ц╕ну╓ться набагато нижче за пиломатер╕али. У комплекс╕ галузей л╕сово§ ╕ндустр╕§ найважлив╕ше значення ма╓ целюлозно-паперова промислов╕сть.

Св╕тове целюлозно-паперове виробництво неухильно зроста╓, як зроста╓ й попит. Воно зосереджене передус╕м у США, Канад╕, Япон╕§, Швец╕§, Ф╕нлянд╕§, Рос╕§. Чимало ц╕╓§ продукц╕§ виготовля╓ Н╕меччина, Франц╕я, Чех╕я, Польща, Норвег╕я, Австр╕я. Найб╕льшими експортерами ╓ Канада та деяк╕ ╓вропейськ╕ кра§ни - Швец╕я, Ф╕нлянд╕я, Норвег╕я, Австр╕я. ╤мпортери: США, велик╕ ╓вропейськ╕ кра§ни, Япон╕я.

У багатьох кра§нах, що розвиваються, в целюлозно-паперовому виробництв╕ зам╕сть л╕су використовують недеревн╕ рослини: стебло цукрово§ тростини п╕сля видобування з нього цукру, солому зб╕жжя й саба§, сизаль, генекен, бамбук. Недеревн╕ матер╕али розглядають як дуже важливу альтернативу деревн╕й сировин╕. Це пов'язано з╕ зростанням деф╕циту деревини та ц╕н на вироби з целюлози, особливо на пап╕р. Найб╕льш╕ виробники паперу - США, Канада, Япон╕я, Рос╕я, Н╕меччина, Ф╕нлянд╕я, Швец╕я, Франц╕я, Велика Британ╕я. Головн╕ постачальники паперу й картону на св╕товий ринок - Канада, Швец╕я, Ф╕нлянд╕я, Норвег╕я.

Х╕м╕чна промислов╕сть становить основу виробничого потенц╕алу Укра§ни. Ця галузь не ма╓ велико§ м╕цно§ сировинно§ бази, кр╕м кал╕йних та магн╕╓вих солей, кухонно§ сол╕, самородно§ с╕рки, цеол╕тових туф╕в. Укра§на ц╕лком залежить в╕д ╕мпорту каучуку, на 50-60% - синтетичних волокон, пластмас, г╕рничо-х╕м╕чно§ сировини, фарб, на 30-40% - продукт╕в основно§ х╕м╕§ та м╕неральних добрив.

Багатогалузева х╕м╕чна промислов╕сть Укра§ни випуска╓ продукц╕ю б╕льш як 120 тис. найменувань. До §§ складу входить б╕льше 200 п╕дпри╓мств таких галузей: г╕рничо-х╕м╕чно§, коксох╕м╕§, основно§ х╕м╕§, х╕м╕чних ╕ синтетичних волокон ╕ пластмас, лакофарбових ╕ синтетичних фарбник╕в.

Функц╕╓ю г╕рничо-х╕м╕чно§ промисловост╕ ╓ видобуток сировини: с╕рки, фосфат╕в ╕ кал╕йних солей, кухонно§ сол╕, карбонату. П╕дпри╓мства г╕рничо-х╕м╕чно§ галуз╕ розм╕щуються у Прикарпатт╕, Придн╕пров'§ та Донбас╕.

Розм╕щення коксох╕м╕чно§ промисловост╕ зор╕╓нтоване на сировину - кам'яне вуг╕лля та споживача - виробництво чорних метал╕в. Протягом багатьох десятир╕ч Укра§на експортувала кокс у Рос╕ю (1,5-2,0 млн. т щор╕чно), кра§ни сх╕дно§ ╢вропи (б╕ля 4 млн. т щор╕чно). В останн╕ роки виробництво коксу скоротилось. Обсяг його експорту становить не б╕льше 0,6 млн. т на р╕к. Ресурсна база Донбасу для коксох╕м╕чного виробництва майже вичерпана ╕ ця галузь залежить в╕д ╕мпорту сировини з Рос╕§ (5 млн. т на р╕к), Казахстану (2 млн. т), Польщ╕ (3-4 млн. т). Коксох╕м╕чне виробництво зосереджене на 16 п╕дпри╓мствах в Донбас╕ та Придн╕пров'§.

Важлива роль у х╕м╕чн╕й промисловост╕ належить виробництву м╕неральних добрив. У структур╕ виробництва м╕неральних добрив переважа╓ випуск азотних добрив, що наближений до центр╕в коксу та переробки природного газу. Азотн╕ добрива виробляють у Дн╕продзержинську, Горл╕вц╕, Лисичанську, С╓в╓родонецьку, Запор╕жж╕, Черкасах. Р╕вному.

Укра§на займа╓ одне з пров╕дних м╕сць у св╕т╕ ╕ ма╓ велик╕ експортн╕ можливост╕ щодо м╕неральних добрив. Це визнача╓ться сировинним фактором - наявн╕стю багатих родовищ кал╕йних солей ╕ фосфорит╕в. Кал╕йн╕ сол╕ ╓ в Прикарпатт╕ (Калуш, Стебник), а фосфорити - у Донбас╕ та Придн╕стров'§. Наявн╕сть сировини дозволила Укра§н╕ створити розвинену технолог╕чну базу для виробництва м╕неральних добрив на експорт. Б╕льше 90% експорту м╕неральних добрив становлять азотн╕ добрива, а §х головними покупцями ╓ Китай, ╤нд╕я. Бразил╕я, Туреччина, Молдова, Туркменистан.

Недостатньо використовуються експортн╕ можливост╕ виробництва кал╕йних добрив. Значну к╕льк╕сть цих добрив Укра§на ╕мпорту╓. В той же час в Укра§н╕ ╓ кал╕йна галузь, потужност╕ яко§ можуть задовольнити багатьох заруб╕жних споживач╕в. Кал╕йн╕ добрива виробляють в Калуш╕ й Стебнику. Виробництво фосфатних добрив налагоджено на основ╕ прив╕зних (кольських) апатит╕в ╕ п╕вн╕чно-африканських фосфорит╕в у В╕нниц╕, Одес╕, Сумах, Костянтин╕вц╕.

У х╕м╕чн╕й промисловост╕ широко використовуються кислоти. Найб╕льше застосову╓ться с╕рчана кислота, сировиною для не§ ╓ самородна с╕рка, котру видобувають у зах╕дних ре╜╕онах, с╕рчан╕ колчедани, с╕рчан╕ дом╕шки у газах тощо. У зв'язку з низькою транспортабельн╕стю с╕рчано§ кислоти §§ виробляють здеб╕льшого у м╕сцях споживання. Так, найб╕льшими споживачами цього х╕м╕чного продукту ╓ п╕дпри╓мства фосфатних добрив: основн╕ центри випуску добрив ╓ й центрами виробництва с╕рчано§ кислоти (Суми, В╕нниця, Одеса, Костянтин╕вка). С╕рчану кислоту виробляють також коксох╕м╕чн╕ заводи Придн╕пров'я та Донбасу.

П╕дпри╓мства содового виробництва у сво╓му розм╕щенн╕ тяж╕ють до сировини - вапняк╕в та кухонно§ сол╕. Напрочуд сприятлив╕ умови для розташування содового виробництва ╓ у Донбас╕ (Слов'янську та Лисичанську) та в Криму (Червоноперекопськ). В╕дм╕тною особлив╕стю содового виробництва ╓ висока питома вага випуску кальциновано§ соди. У багатьох м╕стах в ус╕х ре╜╕онах держави налагоджене лакофарбне виробництво.

Х╕м╕я орган╕чного синтезу в Укра§н╕ виготовля╓ також гумоазбестов╕ вироби. Найб╕льшими центрами ц╕╓§ галуз╕ ╓ Дн╕пропетровський шинний завод. Б╕лоцерк╕вський завод гумотехн╕чних вироб╕в тощо. Техн╕чну сажу для виготовлення гуми роблять у Дашав╕, Кременчуц╕, Лисичанську.

Виробництво х╕м╕чних волокон та ниток зосереджено в Ки╓в╕, Черкасах, Сахал╕, Житомир╕, Черн╕гов╕. виробничий процес на п╕дпри╓мствах ц╕╓§ галуз╕ в значн╕й м╕р╕ залежить в╕д ╕мпортно§ сировини. Так, для виробництва в╕скозних ниток необх╕дна целюлоза, яку в Укра§н╕ виготовляють в обмежен╕й к╕лькост╕, до того ж незадов╕льно§ для цього виробництва якост╕. П╕дпри╓мства з виробництва смол ╕ пластмас розм╕щен╕ в районах видобутку кам'яного вуг╕лля, нафти, газу (Донбас, Придн╕пров'я).

Значне м╕сце у х╕м╕чн╕й промисловост╕ належить фармацевтиц╕. За нормативами Всесв╕тньо§ орган╕зац╕§ охорони здоров'я, кра§на з населенням б╕льше 50 млн. чол. для забезпечення власних потреб повинна мати на фармацевтичному ринку не менше 3000 найменувань медичних препарат╕в, самост╕йно забезпечувати потреби нац╕онально§ медицини необх╕дними л╕ками та вакцинами в╕тчизняного виробництва для л╕кування найб╕льш поширених ╕нфекц╕йних хвороб. Цим стандартам Укра§на поки що не в╕дпов╕да╓. В╕тчизняна фармацевтична промислов╕сть виробля╓ б╕льше 2400 найменувань препарат╕в, з яких б╕ля 80% виготовля╓ться з ╕мпортно§ сировини. В╕дсутн╕сть власно§ сировини знижу╓ конкурентоспроможн╕сть укра§нських л╕к╕в.

Фармацевтична промислов╕сть Укра§ни ма╓ у сво╓му склад╕ 87 п╕дпри╓мств, за останн╕ 20 рок╕в не споруджено жодного нового. В Укра§н╕ ведеться буд╕вництво потужного заводу "Фармац╕я", який належить концерну "Стирол". Цей завод буде виготовляти б╕ля 950 млн. таблеток ╕ капсул на р╕к; розм╕щу╓ться в╕н у м. Горл╕вка.

Фармацевтична промислов╕сть склада╓ться з п'яти груп п╕дпри╓мств.

Перша група - це п╕дпри╓мства медично§ промисловост╕. До §§ складу входять х╕м╕ко-фармацевтичн╕ заводи.

Друга група - м╕кроб╕олог╕чна промислов╕сть, заводи яко§ виготовляють ферментн╕ препарати, кормов╕ добавки ╕ антиб╕отики.

Третя група - п╕дпри╓мства з виготовлення продукц╕§ медичного призначення: шприц╕в, систем переливання кров╕, д╕ал╕затор╕в тощо.

До четвертно§ групи в╕дносяться п╕дпри╓мства з виготовлення медичного скла.

У п'яту групу входять р╕зноман╕тн╕ науково-досл╕дн╕ ╕ проектн╕ ╕нститути, тобто п╕дпри╓мства ╕ установи галузево§ науки.

Найб╕льшими центрами фармацевтично§ промисловост╕ в Укра§н╕ ╓: Ки§в, Льв╕в. Одеса, Луганськ, Лубни, Горл╕вка та ╕н.

Л╕сова промислов╕сть Укра§ни сформувалась п╕д впливом ц╕ло§ низки фактор╕в. Обмежен╕сть л╕сових ресурс╕в пом╕тно вплива╓ на розм╕ри та внутр╕шньогалузеву структуру деревообробно§ п╕дгалуз╕, що пос╕да╓ пров╕дне м╕сце в межах л╕сово§, деревообробно§ та целюлозно-паперово§ ╕ндустр╕§. На не§ припада╓ б╕льша частина виробничник╕в та товарно§ продукц╕§. Л╕с заготовляють у Карпатах, Л╕состепу й на Пол╕сс╕. Величезних збитк╕в л╕сов╕й промисловост╕ завдала авар╕я на Чорнобильськ╕й АЕС, що вивела з народногосподарського об╕гу б╕льш як половину л╕сових ресурс╕в Укра§ни. Тепер найб╕льше л╕созагот╕вля розвинута у Закарпатськ╕й, ╤вано-Франк╕вськ╕й, Льв╕вськ╕й, Черн╕вецьк╕й, Волинськ╕й та Р╕вненськ╕й областях.

Серед деревообробних галузей перед веде меблева промислов╕сть, на яку припада╓ понад половина товарно§ продукц╕§. Вона ╓ в ус╕х великих м╕стах: Ки§в, Харк╕в, Дн╕пропетровськ, Одеса, Донецьк, Льв╕в, Мукачеве, Житомир, Черн╕г╕в та ╕н.

У деревообробн╕й промисловост╕ щор╕чно утворю╓ться велика к╕льк╕сть в╕дход╕в. ╥х використовують у целюлозно-паперовому ╕ л╕сох╕м╕чному виробництвах, при виготовлен╕ деревостружкових та деревоволокнистих плит. Найб╕льш╕ центри з виробництва деревостружкових та деревоволокнистих плит - Ки§в, Харк╕в, Донецьк, Дн╕пропетровськ, Одеса, Свалява, Дрогобич та ╕н.

На основ╕ переробки л╕су та ╕нших рослинних ресурс╕в, а також вторинно§ сировини у нас створена целюлозно-паперова промислов╕сть. Головними центрами целюлозно-паперово§ промисловост╕ ╓ Жидач╕в, Рах╕в, Херсон, ╤зма§л, Обух╕в, Корюк╕вка, Малин, Пон╕нка, Великий Бичк╕в, Перечин, Свалява, Коростень тощо. Целюлозно-паперова промислов╕сть виробля╓ б╕льше 150 вид╕в продукц╕§, але задовольня╓ потреби держави ╕ населення в папер╕ в середньому лише на 50%. В Укра§н╕ не виробляють зовс╕м або виробляють в недостатн╕й к╕лькост╕ окрем╕ види паперу, попит на як╕ всюди у св╕т╕ ма╓ тенденц╕ю до п╕двищення: газетний, офсетний, пергамент та ╕н. Виробляються також буд╕вельн╕ матер╕али, деревостружков╕ плити, фанера з л╕сово§ сировини та в╕дход╕в.

Ресурси деревини у кра§н╕ скорочуються; для збереження тепер╕шнього р╕вня виробництва треба щороку закуповувати деревину та §§ продукти за рубежем. Залучення до господарського об╕гу додаткових деревних ресурс╕в можливе завдяки повн╕шому використанню ус╕╓§ б╕омаси дерева, вторинних та ╕нших матер╕ал╕в та вив╕льненню ц╕льно§ деревини за рахунок застосування зам╕нник╕в.

╤стотним резервом одержання деревини ╓ ╕дея доц╕льного розведення л╕с╕в. За деф╕циту деревини проблематичною стала ор╕╓нтац╕я на вилучення з експлуатац╕§ захисних л╕с╕в. У практиц╕ не виключаються вар╕анти насадження й пос╕ву л╕су на невикористовуваних (еродованих) або низькопродуктивних землях. З §хнього загального обсягу для цього можна використати близько 4 млн. га. Переор╕╓нтац╕я на запровадження захисних смуг ╕ насаджень за промислово-експлуатац╕йним типом дозволила б щороку одержувати до 2,5 млн. кубометр╕в деревини.

Важливим резервом ╓ л╕сос╕чн╕ в╕дходи, що майже не використовуються (пеньки, кора, г╕лки). Ц╕ втрати становлять 1/3 б╕омаси вирубуваного деревостану, тод╕ як можна з не§ виготовляти паливн╕ брикети, добрива, х╕м╕чн╕ препарати.

Можна зам╕нити деревину у тарному, целюлозно-паперовому виробництв╕, у буд╕вництв╕, паливному баланс╕ вторинними матер╕алами (макулатура, терм╕ття, лушпиння, лоза). Перспективним ╓ також використання м╕сцево§ недеревно§ сировини: соломи, зб╕жжя, комишу.

3. Буд╕вельний комплекс

Буд╕вельний комплекс склада╓ться з таких основних блок╕в: виробництво буд╕вельних матер╕ал╕в (галузь промисловост╕); власне буд╕вництво; буд╕вельне машинобудування; проектно-конструктоськ╕ та досл╕дн╕ роботи в галуз╕ буд╕вництва. Частка буд╕вельного комплексу в народному господарств╕ досить значна. В Укра§н╕ питома вага в ВВП т╕льки буд╕вництва становить 8%. Комплекс охоплю╓ майже 10% ус╕х зайнятих в народному господарств╕, з них 6% - в буд╕вництв╕.

Буд╕вництво - дуже чутливий показник стану економ╕ки кра§ни. Так, фаза п╕дйому в економ╕ц╕ найперше в╕дчува╓ться саме у буд╕вництв╕, бо швидко зб╕льшуються кап╕таловкладення в основн╕ фонди. Зростання р╕вня життя населення в╕дбива╓ться на розширенн╕ житлового й соц╕ально-культурного буд╕вництва. У фазах спаду й кризи темпи пад╕ння обсяг╕в буд╕вництва чи не найб╕льш╕ серед ╕нших галузей народного господарства. Водночас буд╕вництво може стати важливим регулятором розвитку економ╕ки. Ось, наприклад, в часи "велико§ депрес╕§" 30-х рок╕в президент США Ф. Рузвельт ╕н╕ц╕ював на державний кошт нечуване доти за. обсягом буд╕вництво шлях╕в, мост╕в, соц╕ально-побутових споруд. Це потребувало значно§ к╕лькост╕ буд╕вельних матер╕ал╕в, металевих конструкц╕й, скла, деревини тощо. З'явився стимул для пожвавлення виробництва. Окр╕м того, тисяч╕ безроб╕тних отримали роботу; куп╕вельна спроможн╕сть населення почала зростати, а це, в свою чергу, стимулювало виробництво товар╕в легко§ й харчово§ промисловост╕, розвиток с╕льського господарства й сфери послуг. Згодом для цих галузей настала нагальна потреба в новому обладнанн╕ - запрацювало машинобудування. Економ╕ка зм╕цн╕ла, кризу було подолано.

Буд╕вництво - одна з найстар╕ших галузей народного господарства. Протягом довгого часу воно мало переважно житловий напрямок, хоч ╕ще в стародавн╕ епохи створювались, наприклад, ╕ригац╕йн╕ споруди, культов╕ заклади та ╕н. Буд╕вельн╕ матер╕али були досить простими: у першу чергу це було те, що давала сама природа - кам╕нь (переважно вапняк або п╕щаник), глина, вапно, деревина; по-друге, це були штучн╕ вироби невелико§ складност╕ - цегла, черепиця.

Ситуац╕я почала докор╕нно зм╕нюватись п╕сля промислово§ революц╕§, а особливо з друго§ половини XIX ст., коли ╕ндустр╕ал╕зац╕я поширилась на значн╕ територ╕§ св╕ту й просочилась майже у вс╕ галуз╕ народного господарства. Промислове буд╕вництво, створення основних виробничих фонд╕в ста╓ пров╕дним напрямком. Урбан╕зац╕я зм╕ню╓ форми розселення населення. Велик╕, багатом╕льйонн╕ м╕ста вимагають нового типу забудови. З'являються багатоповерхов╕ споруди, як╕ спочатку сприймаються як якесь диво, чи нав╕ть монстр. Символом нового стану в буд╕вництв╕ став славетний Емпайр Стейтс б╕лд╕нг в Нью-Йорку - будинок на 86 поверх╕в висотою 375 м. Згодом так зван╕ "хмарочоси" перетворились на, типове явище багатьох американських, а дал╕ - ╓вропейських та японських м╕ст. Прикметою часу стали велетенськ╕ мостов╕ споруди, наприклад "Золот╕ ворота" в Сан-Франциско, м╕ст через р. Гудзон. Ще одним символом ново§ епохи в арх╕тектур╕ й буд╕вництв╕ можна вважати Ейфелеву вежу в Париж╕ (висота 300 м), споруджену наприк╕нц╕ XIX ст.

Новий тип забуд╕вл╕ вимагав принципово нових метод╕в буд╕вництва й нових буд╕вельних матер╕ал╕в. Сучасна споруда - нав╕ть житловий будинок, а тим б╕льше споруда виробничого призначення - це складна ╕нженерна система, насичена механ╕змами й комун╕кац╕ями. Традиц╕йн╕ ст╕нов╕ матер╕али (вапняк, цегла, деревина) вже не витримують багатоповерхового навантаження. Натом╕сть з'являються зал╕зобетон, сталев╕ й алюм╕н╕╓в╕ конструкц╕§, армоване скло. Винах╕д зал╕зобетону спричинив справжню революц╕ю в буд╕вництв╕. Можна сказати, що XX стор╕ччя - це не т╕льки епоха електрики, автомоб╕л╕в, атому чи косм╕чних корабл╕в, але й епоха зал╕зобетону.

Буд╕вельний комплекс т╕сно пов'язаний з ╕ншими галузями народного господарства. Насамперед, за його участю створю╓ться значна частина основних (виробничих й невиробничих) фонд╕в. З ╕ншого боку, комплекс ╓ споживачем продукц╕§ багатьох галузей. Так, буд╕вництво використову╓ 10% продукц╕§ машинобудування, 20% прокату чорних метал╕в, 40% л╕соматер╕ал╕в. Воно спожива╓ також вироби х╕м╕чно§ промисловост╕ (лаки, фарби, пластмаси). Для продукування буд╕вельних матер╕ал╕в потр╕бна велика к╕льк╕сть палива, а ╕нод╕ й води. Буд╕вельн╕ матер╕али, конструкц╕§ ╓ важливою складовою частиною вантажооб╕гу транспорту. Транспортн╕ витрати в соб╕вартост╕ буд╕вництва складають близько 25%.

Розгляньмо тепер особливост╕ розм╕щення галузей буд╕вельного комплексу, фактори, що на нього впливають.

Промислов╕сть буд╕вельних матер╕ал╕в. Ця галузь склада╓ться: 1) з видобутку природно§ сировини (кам╕нь, п╕сок, глина, грав╕й, крейда, г╕пс, мергель, азбест тощо); 2) з виготовлення матер╕ал╕в ╕ конструкц╕й (цегла, шифер, цемент, зал╕зобетон, р╕зноман╕тн╕ буд╕вельн╕ конструкц╕§, скло, облицювальн╕ матер╕али).

В ╕стор╕§ буд╕вництва найчаст╕ше вживались так╕ ст╕нов╕ матер╕али як вапняк та п╕щаник, вони легше п╕ддаються обробц╕. Для спорудження палац╕в, а також як облицювальний матер╕ал використову╓ться мармур. В XX стор╕чч╕ для облицювання вжива╓ться гран╕т, особливо в буд╕вництв╕ метропол╕тен╕в, урядових споруд.

Укра§на ма╓ значн╕ поклади буд╕вельного каменю. Р╕зноман╕тн╕ родовища гран╕ту, д╕ориту й ╕нших г╕рничих пор╕д ц╕╓§ групи зосереджен╕ в Укра§нському кристал╕чному масив╕; мармур видобува╓ться в Криму, вапняки поширен╕ на великому простор╕, зокрема, в Причорномор'§. ╤нш╕ кра§ни також мають родовища буд╕вельного каменю, ╕нод╕ всесв╕тньо в╕дом╕: б╕лий каррарський мармур в ╤тал╕§, чорний лабрадорит в Канад╕ (велик╕ поклади ╓ також в Укра§н╕), рожевий туф у В╕рмен╕§.

Для виготовлення цегли, черепиц╕, порцеляни, фаянсу використовуються глини певно§ якост╕. Вони поширен╕ в багатьох кра§нах, також ╓ ╕ у нас. Для виробництва скла потр╕бн╕ кварцев╕ п╕ски; така сировина ╓, зокрема, в Донбас╕, на Харк╕вщин╕, в Пол╕сс╕.

Найважлив╕шим буд╕вельним матер╕алом ╓ цемент. В╕н використову╓ться у виготовленн╕ майже вс╕х буд╕вельних вироб╕в ╕ конструкц╕й; найб╕льше його йде на виробництво бетону. Ось чому обсяг виробництва цементу такий саме ╕ндикатор розвитку буд╕вельно§ ╕ндустр╕§, як для х╕м╕чного комплексу - виробництво с╕рчано§ кислоти.

Зауважимо, що значна к╕льк╕сть виробництва цементу в Кита§ та ╤нд╕§ - насл╕док не т╕льки економ╕чного п╕дйому, але й велико§ чисельност╕ населення, що стимулю╓ великообсяжне житлове буд╕вництво.

На виготовлення цементу використовуються карбонатн╕ породи (вапняк, мергель, крейда) й глини певно§ якост╕. Сп╕вв╕дношення м╕ж карбонатами й глинами приблизно 75%:25%. Кр╕м того, додаються ще деяк╕ дом╕шки: г╕пс, шлаки та ╕нш╕. Первинн╕ матер╕али дробляться, зм╕шуються, а пот╕м випалюються в печах з високою температурою (до 1500°); продуктом випалення ╓ кл╕нкер - сво╓р╕дн╕ розжарен╕ шматки сум╕ш╕. На виготовлення кл╕нкеру витрача╓ться багато тепла - 178 кг у.п. на тону. Пот╕м кл╕нкер розмелю╓ться на цементозмелюваних установках ╕ ще п╕сля деяких обробок отримують готовий портланд-цемент. Якась частина кл╕нкеру може транспортуватись ╕з заводу в м╕ста з великим споживанням цементу, де в╕н розмелю╓ться. Справа в тому, що кл╕нкер менше псу╓ться при транспортуванн╕, н╕ж готовий цемент.

Виготовлення цементу - дуже матер╕алом╕стке й тепло╓мне виробництво. Але головним фактором розм╕щення цементно§ промисловост╕ все ж таки ╓ сировина. До того ж, як паливо застосовують переважно газ, а в╕н надходить трубопроводами туди, куди треба. В структур╕ соб╕вартост╕ цементу на сировину, паливо, електроенерг╕ю й допом╕жн╕ матер╕али припада╓ понад дв╕ третини витрат.

Укра§на ма╓ значн╕ запаси цементно§ сировини, серед яко§ переважають вапняки. Найпотужн╕ш╕ родовища крейди та мергелю розташован╕ в Донецько-Придн╕провськ╕й западин╕ та в Донбас╕ (Амврос╕§вське, Новгород-С╕верське). Вапняки переважають в Прикарпатт╕, Причорномор'§.

В Укра§н╕ нал╕чу╓ться 15 цементних завод╕в; §х загальна потужн╕сть -24 млн т на р╕к, але в 1998 р. було вироблено лише 5,6 млн т цементу. Найб╕льш╕ заводи: Балакл╕йський (Харк╕вська область), сировина - крейда; Амврос╕§вський (Донецька область) - працю╓ на мергелю й крейд╕; Микола§вський (Льв╕вська область) - вапняк ╕ г╕пс; Здолбуновський (Р╕вненська область) - мергель. Краматорський - крейда. Заводи середньо§ потужност╕ ╓ в Одес╕, Бахчисара§ та ╕нших м╕стах.

Укра§на в п╕сляво╓нн╕ роки була значним виробником (в 1990 - 23 млн т) ╕ експортером цементу. Але технолог╕я його виробництва вже застар╕ла. В усьому св╕т╕ цемент продукують так званим "сухим" способом, при якому витрача╓ться лише 120 кг у. п. на тону; у нас же переважа╓ "мокрий спос╕б" - 85% всього виробництва. Застосування ново§ технолог╕§, а також використання дешевих сорт╕в вуг╕лля зам╕сть газу дозволять ╕стотно знизити соб╕варт╕сть ц╕╓§ важливо§ продукц╕§.

До цементних завод╕в тяж╕╓ виробництво шиферу та азбоцементних труб; для §х вироблення потр╕бно багато цементу й азбесту. Азбест надходить в Укра§ну з Рос╕§. Найб╕льш╕ заводи азбоцементного виробництва - в Краматорську, Ки╓в╕, Балакл╕§, Здолбунов╕, Амврос╕╓вц╕, Запор╕жж╕.

Одним з найстар╕ших буд╕вельних матер╕ал╕в ╓ цегла. Сировиною для §§ виготовлення ран╕ше була т╕льки глина; в наш╕ часи, поряд з традиц╕йною цеглою виготовляють також сил╕катну й шлакову, для чого використовують вапняки, крейду, п╕сок, шлаки. Цегла, як ╕ цемент, матер╕ало- й енергом╕сткий матер╕ал. Вона потребу╓ ще б╕льше палива - 216 кг у.п. на тону вироб╕в. Але цегла погано транспорту╓ться. До того ж, вона дешева, й транспортування §§ на велику в╕дстань веде до великих питомих витрат. Тому цегельн╕ заводи розташовуються поблизу споживача - великих м╕ст; щодо сировини, то вона досить поширена.

Скло як буд╕вельний матер╕ал ма╓ широкий вжиток. Його використання дедал╕ зб╕льшу╓ться, що пов'язано з новим арх╕тектурним стилем (велик╕ в╕кна), новою буд╕вельною технолог╕╓ю (скло застосову╓ться як облицювальний матер╕ал). Для виготовлення скла потр╕бн╕ кварцев╕ п╕ски, кальцинована сода, крейда, долом╕т. Для виробництва так званих шлакоситал╕в використовуються металург╕йн╕ шлаки. Основним компонентом ╓ кварцев╕ п╕ски, що м╕стять не менше як 90% кремнезему. В Укра§н╕ родовища скляних п╕ск╕в ╓ в Донбас╕ (Авд╕§вське родовище). Харк╕вськ╕й област╕ (Новосел╕вське), Р╕вненськ╕й (Рокитнянське), Черн╕г╕вськ╕й (Гл╕бовське), в Льв╕вськ╕й, Одеськ╕й областях.

Виробництво скла - дуже тепло╓мний процес. На виробництво тони продукту витрача╓ться 970 кг у.п., тобто набагато б╕льше, н╕ж для цементу й цегли. Колись, ще до середини XIX ст., для виготовлення скла вживалась майже т╕льки деревина. Багато л╕с╕в у розвинених ╓вропейських кра§нах щезало просто на очах, щоб задовольнити потреби ╜утниць. В╕домо, що Петро ╤ заборонив будувати нов╕ ╜утниц╕ в межах 200 верст навколо Москви й Петербургу, аби не знищити зелене оточення цих м╕ст.

Зважаючи на високу тепло╓мн╕сть виробництва скла, природно, що воно розташову╓ться поблизу паливних баз. Найб╕льшим центром виготовлення скла в Укра§н╕ ╓ Костянтин╕вка в Донбас╕. Тут виробляють в╕конне скло, шлакосталев╕ плитки, армоване, в╕тринне скло та ╕нш╕ його види. Склоробн╕ заводи ╓ також у Лисичанську, Львов╕, Запор╕жж╕.

Для оздоблення будинк╕в широко застосову╓ться буд╕вельна керам╕ка - керам╕чн╕ плитки для п╕длог, облицювальн╕ глазурован╕ плитки, а також канал╕зац╕йн╕ труби, сан╕тарно-техн╕чне устаткування. Ц╕ вироби виготовляють з тугоплавко§ або вогнетривко§ глини з дом╕шками каол╕ну, кварцевого п╕ску та деяких ╕нших сполук. Виробництво буд╕вельно§ керам╕ки - матер╕ало╓мний та тепло╓мний процес. Водночас воно ор╕╓нту╓ться на моду, на естетичне сприйняття споживача. Тому виготовлення плиток, сантехн╕чних вироб╕в потребу╓ наявност╕ художнього смаку. Моду сьогодн╕ "диктують" ╤тал╕я, ╤спан╕я, Франц╕я, Н╕меччина, Чех╕я, Словаччина.

В Укра§н╕ також виготовля╓ться багато керам╕чних вироб╕в. Найб╕льш╕ п╕дпри╓мства - Харк╕вський плитковий завод, Артем╕вський завод буд╕вельно§ керам╕ки. Льв╕вський, Ки§вський та Слов'янський керам╕чн╕ заводи.

Зал╕зобетонн╕ та бетонн╕ конструкц╕§ й вироби - головний буд╕вельний матер╕ал сучасного ╕ндустр╕ального буд╕вництва. Вони широко використовуються в промисловому й житловому буд╕вництв╕, в г╕дротехн╕чних спорудах, в прокладенн╕ автомоб╕льних ╕ зал╕зничних шлях╕в. Застосування зал╕зобетонних конструкц╕й сприя╓ зниженню соб╕вартост╕ буд╕вництва й значно прискорю╓ його темпи. Наприклад, спорудження великопанельного будинку пор╕вняно з цегельним вимага╓ вдв╕ч╕ менше часу.

Завод зал╕зобетонних конструкц╕й та вироб╕в виготовля╓ ст╕нов╕ панел╕, плити перекритт╕в, колони, ферми, дорожн╕ плити, шпали та багато ╕ншо§ продукц╕§. Сировиною для зал╕зобетонних вироб╕в служать: арматурна сталь, портланд-цемент, шлакоцемент, щеб╕нь, грав╕й, п╕сок, металург╕йний шлак, керамзит. Останнього часу все ширше вжива╓ться шлакобетон, який набагато легше звичайного, а за м╕цн╕стю йому не поступа╓ться. В США ╕з шлакобетону споруджують нав╕ть стоповерхов╕ будинки. Шлакобетон дешевший, до того ж в╕н виг╕дний в еколог╕чному в╕дношенн╕, бо його виробництво утил╕зу╓ в╕дходи металург╕йних завод╕в.

Виготовлення зал╕зобетонних конструкц╕й та вироб╕в - процес матер╕алом╕сткий; сировина й матер╕али складають понад половину вс╕х витрат у соб╕вартост╕ продукц╕§. Але ця продукц╕я - нетранспортабельна. Тому §§ виробництво тяж╕╓ до споживача, до великих м╕ст, ╕ндустр╕альних центр╕в, г╕дротехн╕чних споруд, взагал╕ до великого промислового ╕ житлового буд╕вництва. Першою зал╕зобетонною спорудою в Укра§н╕ був маяк, збудований в 1904 р. в Микола╓в╕ - перший в св╕т╕ маяк такого типу. Сьогодн╕ в кра§н╕ нал╕чу╓ться дек╕лька сот завод╕в, що виготовляють бетонн╕ й зал╕зобетонн╕ вироби. Найб╕льш╕ з них - в Ки╓в╕, Харков╕, Запор╕жж╕, Кривому Роз╕, Донецьку, Дн╕пропетровську, Каховц╕, ╤лл╕ч╕вську.

Буд╕вництво - головна ланка комплексу, воно створю╓ основн╕ фонди народного господарства. Буд╕вництво ма╓ специф╕чн╕ особливост╕, що в╕др╕зняють його в╕д ╕нших галузей народного господарства: його продукц╕я (буд╕вл╕) нерухома, великогабаритна; виробничий процес ма╓ переривчастий характер, в╕дбува╓ться протягом довгого часу, на в╕дкритому пов╕тр╕. Природно, що буд╕вництво ор╕╓нту╓ться т╕льки на споживача. Це обумовлю╓ територ╕альну моб╕льн╕сть робочо§ сили в буд╕вництв╕. Часто бува╓ так, що буд╕вельн╕ бригади перем╕щуються не т╕льки в межах одного м╕ста, а в╕д'§здять до ╕нших м╕ст ╕ ре╜╕он╕в.

Велике буд╕вництво може стати важливим м╕стоутворюючим фактором. Наприклад, коли в 50-х роках споруджувався Каховський г╕дровузол, то практично на порожньому м╕сц╕ було збудовано п╕дпри╓мства буд╕вельних матер╕ал╕в, житло для буд╕вник╕в, створена виробнича й соц╕альна ╕нфраструктура (шляхи, електромереж╕, зв'язок, школи, магазини, л╕карн╕ тощо), з'явилися кадри фах╕вц╕в сум╕жних галузей. Коли буд╕вництво ГЕС зак╕нчилося, вся ця забудова стала основою для розвитку ╕нших вид╕в виробництва - електротехн╕чного машинобудування, харчово§ промисловост╕. На карт╕ кра§ни з'явилось нове м╕сто - Нова Каховка.

Залежно в╕д призначення буд╕вництво розпод╕ля╓ться на промислове (спорудження завод╕в, фабрик), г╕дротехн╕чне (г╕дроелектростанц╕§, водосховища, канали), енергетичне (електростанц╕§, електромереж╕), транспортне (автомоб╕льн╕, зал╕зничн╕ шляхи, аеропорти, трубопроводи), с╕льське (спорудження тваринних ферм, елеватор╕в), житлове. Кап╕тальн╕ вкладення в економ╕ц╕ Укра§ни в 1998 р. дор╕внювали 12,1 млрд грн., варт╕сть буд╕вельних та монтажних роб╕т - 6,9 млрд грн. Найб╕льше кап╕таловкладень п╕шло в промислов╕сть - 37%, житлове буд╕вництво - 19%, буд╕вництво комунальних п╕дпри╓мств, заклад╕в осв╕ти, культури, охорони здоров'я - 15%.

Буд╕вельне машинобудування - галузь важкого машинобудування, проте воно ╓ також часткою буд╕вельного комплексу. Основна продукц╕я галуз╕: екскаватори, бульдозери, грейдери, бетоном╕шалки, скрепери, крани. Укра§на практично повн╕стю забезпечу╓ себе буд╕вельною техн╕кою. найб╕льшими центрами §§ виробництва ╓: Ки§в (виробництво екскаватор╕в), Харк╕в (бетоном╕шалки, шляхов╕ машини), Одеса (важк╕ крани), Микола§в (шляхов╕ машини), Краматорськ, Кременчук, Бердянськ.

Проектно-конструкторськ╕ роботи в буд╕вництв╕ - важлива складова частина комплексу. Власне, вони започинають вс╕ буд╕вельн╕ роботи. В проектних роботах зайнят╕ сотн╕ тисяч фах╕вц╕в з р╕зних галузей буд╕вництва, а також економ╕сти, екологи, географи. Проектування зосереджено у великих ╕ндустр╕альних центрах, як╕ мають розвинену мережу науково-досл╕дних ╕ вищих учбових заклад╕в, значний контингент фах╕вц╕в-буд╕вельник╕в. В Укра§н╕ такими центрами ╓ Ки§в, Харк╕в, Дн╕пропетровськ, Одеса.


Лекц╕я 9.


Соц╕альний комплекс


План

1. Галузева структура легко§ промисловост╕

2. Рекреац╕йний комплекс

1. Галузева структура легко§ промисловост╕

Легка промислов╕сть включа╓ текстильну, взутт╓ву ╕ швейну галузь. Вона т╕сно пов'язана з с╕льським господарством, галузями машинобудування та х╕м╕чною промислов╕стю. Одн╕╓ю з особливостей розм╕щення п╕дпри╓мств легко§ промисловост╕ ╓ територ╕альне §х сполучення з важкою ╕ндустр╕╓ю - наприклад, металург╕╓ю, - що дозволя╓ рац╕онально використовувати трудов╕ ресурси. Легка промислов╕сть част╕ше за все ╓ в тому або ╕ншому територ╕альному комплекс╕ як додаткова галузь. Ключов╕ фактори розм╕щення п╕дпри╓мств легко§ промисловост╕: споживчий, сировинний, забезпечен╕сть трудовими ресурсами.

Територ╕альна орган╕зац╕я легко§ промисловост╕ зумовлена перш за все впливом споживчого та сировинних фактор╕в. Кожен ╕з цих фактор╕в д╕╓ по-р╕зному - залежно в╕д стад╕§ виробництва та техн╕ко-економ╕чних особливостей галуз╕. Окр╕м галузевого та споживчих фактор╕в, велике значення ма╓ забезпечен╕сть т╕╓§ або ╕ншо§ територ╕§ робочою силою.

П╕дпри╓мства первинно§ переробки сировини мають велику к╕льк╕сть в╕дход╕в (до 30-40% ваги вих╕дно§ сировини) ╕ тому тяж╕ють до сировинних баз. Волокнист╕ культури обробляють у м╕сцях §хнього виробництва, а тваринницька сировина п╕дда╓ться первинн╕й переробц╕ далеко в╕д сировинних баз. Так, миття вовни можна зд╕йснювати на шляху транспортування сировини за наявност╕ водо- та паливопостачання. Розм╕щення виробництва шк╕ри може бути сполучене як з тваринницькою базою, так ╕ з центром споживання м'яса.

На розм╕щення легко§ промисловост╕ (особливо §§ головно§ галуз╕ - текстильно§) великий вплив справля╓ науково-техн╕чна революц╕я. Це в╕дбива╓ться перш за все на концентрац╕§ текстильного виробництва, на зм╕н╕ його сировинно§ бази. Натуральне волокно поступово вит╕сня╓ться х╕м╕чними волокнами. Велика к╕льк╕сть тканин виробля╓ться з сум╕шей натуральних ╕ х╕м╕чних волокон.

У шк╕рян╕й промисловост╕ значне м╕сце займають штучн╕ шк╕ри.

Промислов╕сть орган╕чного синтезу як сировинна база для легко§ промисловост╕ р╕зко зм╕нила умови розм╕щення §§ п╕дпри╓мств у окремих районах.

На в╕дм╕ну в╕д первинно§ обробки сировини, виробництво готово§ продукц╕§ характеризу╓ться б╕льш складним розм╕щенням. При вибор╕ вар╕анту розм╕щення враховують сировинний, споживчий та трудов╕ фактори. Головним виступа╓ фактор трудових ресурс╕в, бо легка промислов╕сть - найб╕льш працем╕стка галузь ╕ разом з тим населення ╓ споживачем готово§ продукц╕§. Таким чином, райони, забезпечен╕ трудовими ресурсами, масово споживають продукц╕ю легко§ промисловост╕ та тим самим створюють сприятлив╕ умови для розм╕щення §§ п╕дпри╓мств.

Найважлив╕шим видом натурального волокна ╓ бавовна, на частку котро§ припада╓ близько половини перероблювано§ у св╕т╕ текстильно§ сировини. До найб╕льших виробник╕в бавовняного волокна належать: Китай, США, ╤нд╕я, Пакистан, Узбекистан, Туреччина, Австр╕я, ╢гипет, Аргентина, Бразил╕я .

Експортери бавовняних тканин: Пакистан, США, Китай, ╤нд╕я, Япон╕я, Рос╕я. Головн╕ ╕мпортери: кра§ни ╢вропи. Канада, Австрал╕я.

Питома вага вовняних тканин у св╕товому виробництв╕ незначна, але у §хн╕й загальн╕й вартост╕ частка вовни набагато б╕льша, бо вовна дорожча. Вовнян╕ тканини, у б╕льшост╕ сво§й, мають синтетичн╕ дом╕шки. Найб╕льш╕ виробники вовняних тканин: Китай, ╤тал╕я, Япон╕я, США, Республ╕ка Корея, Н╕меччина, Велика Британ╕я, Франц╕я, Рос╕я. Б╕льш╕сть з цих кра§н ╓ експортерами вовняних тканин, а основними виробниками ╕ експортерами сировини - вовни - ╓ так╕ кра§ни: Австрал╕я, Нова Зеланд╕я, Китай, Уругвай, Аргентина, ПАР. Основн╕ ╕мпортери вовняних тканин: кра§ни ╢вропи та П╕вн╕чно§ Америки.

У виробництв╕ шовкових тканин важливе значення мають штучн╕ та синтетичн╕ волокна. Целюлозний, в╕скозний шовк, капрон, нейлон вельми усп╕шно зам╕нили натуральний шовк, проте останн╕м часом значення натурального шовку п╕двищу╓ться. Поясню╓ться це тим, що окрем╕ властивост╕ натурального шовку штучним шляхом в╕дтворити неможливо. Основн╕ виробники та експортери натурального шовку-сирцю: Япон╕я, Китай, Корея, ╤нд╕я.

Серед ╕нших вид╕в текстильного виробництва - джутова та лляна промислов╕сть. Джутова промислов╕сть розм╕щена в ╤нд╕§ та Бангладеш на власн╕й сировин╕, а також у Велик╕й Британ╕§ на ╕мпортн╕й сировин╕. Головн╕ ╕мпортери джутових вироб╕в: США, кра§ни ╢вропи. Лляна промислов╕сть розвинулась у Рос╕§, Б╕лорус╕, Укра§н╕, Польщ╕, кра§нах Прибалтики. ╤сну╓ також виробництво канатних та плетених вироб╕в з абаки, сизалю, генекена. Головними виробниками вироб╕в з абаки ╓ Ф╕л╕пп╕ни, з сизалю - Танзан╕я, з генекена - Мексика.

У виробництв╕ тканин з х╕м╕чних волокон переважають економ╕чно розвинут╕ кра§ни, але при цьому значення кра§н, що розвиваються, в Аз╕§ пом╕тно зроста╓. Виробництво шовкових та вовняних тканин б╕льш поширене у розвинутих кра§нах.

З ╕нших галузей промисловост╕ найб╕льше значення ма╓ шк╕ряно-взутт╓ва. ╥§ розм╕щення зор╕╓нтоване переважно на споживача. Велик╕ райони шк╕ряно-взутт╓во§ промисловост╕ зосереджен╕ в економ╕чно розвинених кра§нах: США, ╤тал╕я, Велика Британ╕я, Франц╕я, Н╕меччина. Значне виробництво взуття ╓ також у Польщ╕, Укра§н╕, Румун╕§, Рос╕§, Болгар╕§, Чех╕§, Угорщин╕, Ф╕нлянд╕§. Що стосу╓ться виробництва сировини, то воно зосереджене у районах тваринництва, де шк╕ряна сировина ╓ н╕би поб╕чним продуктом при виробництв╕ м'яса та м'ясних продукт╕в. Постачальником синтетичних матер╕ал╕в ╓ х╕м╕чна промислов╕сть.

Швейна промислов╕сть дуже поширена. ╥§ п╕дпри╓мства представлен╕ в ус╕х групах кра§н, на вс╕х континентах. Швейне виробництво - одне з найб╕льш виг╕дних ╕ найб╕льш високооплачуваних вид╕в д╕яльност╕. В середньому у розвинених кра§нах чолов╕к щор╕чно купу╓ 10-12 костюм╕в, ж╕нка - 17. Ця галузь легко§ промисловост╕ тяж╕╓ до скупчень населення в урбан╕зованих районах. Загальний р╕вень розвитку швейно§ промисловост╕, §§ техн╕чна озбро╓н╕сть, як╕сть швейних вироб╕в характеризуються б╕льш високими показниками у кра§нах ╢вропи, США, Канад╕, Япон╕§. Проте в розвинених кра§нах майже не ╕сну╓ великих фабрик з виробництва одягу через те, що праця роб╕тник╕в тут кошту╓ досить дорого. "Швейним цехом" розвинених кра§н донедавна були вичерпно аз╕атськ╕ кра§ни з §х дешевою працею найманих роб╕тник╕в.

Конкуренц╕ю аз╕атам склали постсоц╕ал╕стичн╕ кра§ни ╢вропи, де праця роб╕тник╕в така ж дешева, а як╕сть набагато краще. У гонитв╕ за дешевою робочою силою зах╕дн╕ п╕дпри╓мц╕ "захопили" спочатку Польщу, Угорщину, Чех╕ю, Словаччину, але п╕сля того, як в цих кра§нах праця подорожчала, почалося осво╓ння нових територ╕й: Рос╕§, Укра§ни, Б╕лорус╕, Прибалтики. Зах╕дна швейна технолог╕я ос╕да╓ тепер в цих кра§нах. Ринок пор╕вняно дешевих швейних вироб╕в сконцентрований у Нових ╤ндустр╕альних Кра§нах та окремих кра§нах, що розвиваються, як╕ мають зручне географ╕чне положення.

Легка промислов╕сть Укра§ни представлена текстильною, швейною та шк╕ряно-взутт╓вою галузями. За випуском продукц╕§, за варт╕стю основних виробничих фонд╕в перше м╕сце займа╓ текстильна промислов╕сть. Головною галуззю текстильно§ промисловост╕ в Укра§н╕, як ╕ в усьому св╕т╕, ╓ бавовняна галузь. Бавовняне виробництво кра§ни знаходиться у велик╕й залежност╕ в╕д постачальник╕в сировини. Тому в наш╕й кра§н╕ передбача╓ться в╕дновлення бавовництва в п╕вденних районах. Завдяки цьому Укра§на зможе забезпечити свою бавовняну промислов╕сть на 70% власною сировиною ╕ на ст╕льки ж в╕дсотк╕в знизити соб╕варт╕сть виробництва тканин. В Херсон╕ вже введена в д╕ю експериментальна л╕н╕я бавовняно-очисного заводу, що споруджу╓ться тут у в╕дпов╕дност╕ з Державною програмою розвитку легко§ промисловост╕. Бавовнян╕ тканини та ╕нш╕ вироби з бавовни виробляються у Херсон╕, Тернопол╕, Донецьку, Полтав╕, Ки╓в╕, Черн╕вцях, ╤вано-Франк╕вську, Коломи§, Коростишев╕, Радомишл╕, Микола╓в╕; б╕льша частина виробля╓ться на трьох комб╕натах - Херсонському, Донецькому, Терноп╕льському. ╤нш╕ п╕дпри╓мства продукують переважно пряжу та нитки.

Другою за значенням ╓ вовняна промислов╕сть. Сировиною служить вовна, добавки з штучних та синтетичних волокон. У вовнян╕й промисловост╕ зд╕йсню╓ться первинна переробка вовни ╕ виготовлення пряж╕, тканин та вироб╕в з них. П╕дпри╓мства вовняно§ промисловост╕ розм╕щен╕ у Харков╕, Луганську, Одес╕, Дуна╓вцях, Сумах, Богуслав╕, Кременчуц╕, Лубнах, Черн╕гов╕, Кривому Роз╕, Черкасах. Разом в Укра§н╕ д╕╓ б╕ля 30 п╕дпри╓мств вовняно§ промисловост╕.

На баз╕ натурально§ сировини (шовку-сирцю) д╕╓ комб╕нат у Ки╓в╕, який випуска╓ високояк╕сний натуральний шовк. ╤нш╕ п╕дпри╓мства (Дарниця у Ки╓в╕, Черкаси, Луцьк) виробляють шовков╕ тканини з синтетичного та штучного волокна. У Ки╓в╕ та Лисичанську роблять також шовков╕ тканини техн╕чного призначення.

Лляна промислов╕сть забезпечу╓ частину споживач╕в тканинами побутового та техн╕чного призначення, що вир╕зняються високою м╕цн╕стю. Це, перш за все, брезент, пожежн╕ рукави, сировина для взутт╓во§ промисловост╕. Ллян╕ тканини застосовуються як техн╕чн╕ у пол╕граф╕чн╕й промисловост╕, деяких галузях машинобудування. Окр╕м того, ллян╕ тканини потр╕бн╕ для виготовлення одягу, б╕лизни тощо. В Укра§н╕ д╕╓ повний цикл виробництва та переробки льону, функц╕ону╓ понад 30 льонозавод╕в. Ллян╕ тканини виробляють у Житомир╕, Р╕вному - на великих комб╕натах, а також на Коростенськ╕й та Марчих╕но-Будськ╕й фабриках. Укра§на ╓ експортером льоноволокна.

Трикотажна промислов╕сть тяж╕╓ до район╕в з великою щ╕льн╕стю населення, бо виробництво зор╕╓нтовано на споживача. Ця спец╕ал╕зована галузь продуку╓ в'язан╕ вироби з р╕зних пряж: бавовняно§, вовняно§, х╕м╕чного волокна та зм╕шаних волокон. Найб╕льш╕ центри трикотажно§ промисловост╕: Ки§в, Харк╕в, Житомир, Льв╕в, Одеса, Донецьк, Микола§в, Луганськ, Кременчук та ╕нш╕. В Укра§н╕ д╕╓ понад 60 п╕дпри╓мств трикотажно§ промисловост╕. У структур╕ трикотажних вироб╕в переважа╓ виробництво панч╕шно-шкарпеткових вироб╕в та б╕лизняного трикотажу.

Швейна промислов╕сть випуска╓ понад 1/3 обсягу валово§ продукц╕§ легко§ промисловост╕. Вона устаткована вельми складним технолог╕чним обладнанням, ╕ тому §й потр╕бн╕ кадри високого р╕вня. В галуз╕ ведуться розробки та впровадження нових покол╕нь машин, високопродуктивних метод╕в виготовлення одягу, здатних п╕двищити продуктивн╕сть швейного конвей╓ра, пост╕йно впроваджуються нов╕ зразки модного одягу.

На в╕дм╕ну в╕д трикотажно§ промисловост╕, де багато др╕бних п╕дпри╓мств, у швейно§ галуз╕ виробництво сконцентроване на великих п╕дпри╓мствах таких м╕ст, як Ки§в, Харк╕в, Одеса, Дн╕пропетровськ, Льв╕в, Запор╕жжя, Донецьк, Черн╕вц╕, Артем╕вськ, Дрогобич. Останн╕м часом з'явилося чимало приватних др╕бних п╕дпри╓мств, але §хня частка в загальному обсяз╕ швейного виробництва поки що невелика. Укра§на ╓ ╕мпортером швейних вироб╕в.

У шк╕ряно-взутт╓вому виробництв╕ , зайнята п'ята частина прац╕вник╕в легко§ промисловост╕. На §§ п╕дпри╓мствах переробляють та гарблять шк╕ру. Сюди ж в╕дноситься виробництво штучних шк╕р та хутра. Найб╕льш╕ центри : Ки§в, Харк╕в, Одеса, Бердич╕в, Запор╕жжя, Вознесенськ.

На баз╕ шк╕ряно§ сировини (натурально§ та штучно§) виникла взутт╓ва промислов╕сть. П╕дпри╓мства розм╕щен╕ у Луганську, Львов╕, Дн╕пропетровську, Кременчуц╕, ╤вано-Франк╕вську, С╕мферопол╕ та ╕нших м╕стах.

Хутряне виробництво спец╕ал╕зу╓ться на виготовленн╕ хутряних вироб╕в з╕ шк╕р диких зв╕р╕в, зв╕р╕в кл╕ткового утримання та домашн╕х тварин. Найб╕льш╕ хутрян╕ об'╓днання розташован╕ у Харков╕, ╤вано-Франк╕вську, Балт╕, Львов╕ .

До складу легко§ промисловост╕ входить також галантерейне виробництво, яке в Укра§н╕ добре розвинене. П╕дпри╓мства ц╕╓§ галуз╕ розм╕щен╕ скр╕зь: як у великих м╕стах, так ╕ у невеликих селищах. ╥хня продукц╕я - вал╕зи, господарч╕ сумки, кошики, гаманц╕, зубн╕ щ╕тки, мильниц╕, греб╕нц╕, краватки, шпильки та чимало ╕нших вироб╕в. Сировину для них поставляють багато галузей: машинобудування, шк╕рян╕, металург╕йн╕, текстильн╕ та ╕нш╕ п╕дпри╓мства.

2. Рекреац╕йний комплекс

В╕дпочинок людини у спец╕альн╕й л╕тератур╕ назива╓ться рекреац╕╓ю, а §§ повед╕нка, направлена на задоволення сво§х потреб у в╕дпочинку, л╕куванн╕, компенсац╕§ житт╓во§ енерг╕§, - рекреац╕йною д╕яльн╕стю. В окремих кра§нах склались потужн╕ комплекси в╕дпочинку, курортного л╕кування, туризму. Так╕ комплекси одержали назву рекреац╕йних.

Багатофункц╕ональний рекреац╕йний комплекс можна умовно под╕лити на три групи: 1) л╕кувально-оздоровчий (санаторно-курортне л╕кування та оздоровлення); 2) п╕знавальний (туризм); 3) економ╕чний (ре╜енерац╕я робочо§ сили, сфера господарчо§ д╕яльност╕). Комплекс сл╕д розглядати як частину св╕тового господарства, пов'язану з опануванням територ╕й для в╕дпочинку, проф╕лактичного та реаб╕л╕тац╕йного л╕кування, туризму. В окремих кра§нах в╕н да╓ чимал╕ прибутки у загальн╕й економ╕чн╕й д╕яльност╕, випереджаючи ╕нод╕ промислов╕сть та с╕льське господарство. Нав╕ть у США земл╕, зайнят╕ п╕д рекреац╕йний комплекс (хоч ╕ в 10 раз╕в менш╕ за площею, н╕ж с╕льськогосподарськ╕), дають щор╕чний прибуток утрич╕ б╕льший.

В останн╕ роки в кра§нах св╕ту в╕дбува╓ться розширення площ земель, що в╕дводяться п╕д рекреац╕ю. При цьому особливого значення набува╓ туризм. Спостер╕га╓ться значний р╕ст к╕лькост╕ м╕жнародних турист╕в: за останн╕ 20 рок╕в §х число зросло у 2,5 разу. Для багатьох кра§н туризм ╓ важливою галуззю економ╕ки, яка да╓ досить значний прибуток. Серед них: Болгар╕я, США, Франц╕я, Мексика, Угорщина, ╤спан╕я, ╤тал╕я, Грец╕я, Мальта та ╕нш╕. У цих та ╕нших кра§нах створена ╕ндустр╕я туризму. До не§ в╕дносяться: п╕дпри╓мства по наданню послуг з розм╕щення турист╕в (готел╕, мотел╕, кемп╕нги, панс╕онати тощо); туристичн╕ ф╕рми; транспортн╕ установи; навчальн╕ заклади; ╕нформац╕йн╕ та рекламн╕ служби; п╕дпри╓мства по виробництву товар╕в туристичного серв╕су; п╕дпри╓мства роздр╕бно§ торг╕вл╕ та громадського харчування.

╤сну╓ п'ять основних напрямк╕в туризму: 1) рекреац╕йний, або оздоровчий; 2) екскурс╕йний, або п╕знавальний; 3) науковий; 4) д╕ловий; 5) рел╕г╕йний. За засобами пересування туризм под╕ля╓ться на автомоб╕льний, зал╕зничний, ав╕ац╕йний, морський та р╕чковий. У США та Канад╕ нац╕ональн╕ парки приваблюють рекреант╕в сво╓ю незайманою природою. У Канад╕ - 8 нац╕ональних парк╕в. Сх╕дне та зах╕дне узбережжя США зац╕кавлюють турист╕в пляжами, м яким кл╕матом, потужною ╕ндустр╕╓ю в╕дпочинку та туризму. У США ╓ 520 рекреац╕йних район╕в, у тому числ╕ 30 нац╕ональних парк╕в.

В П╕вденн╕й Америц╕ рекреац╕я розвинена т╕льки на узбережжях, а у глибин╕ материка, де природа особливо красива ╕ ╓ чимало ╕нших рекреац╕йних ресурс╕в, багато треба ще зробити у цьому напрямку.

Швидко розвива╓ться рекреац╕я в Африц╕ - перш за все у Кен╕§, Танзан╕§, Замб╕§, де ╓ багато нац╕ональних парк╕в та запов╕дник╕в. Не на високому р╕вн╕ знаходиться рекреац╕йний комплекс у державах Аз╕§. Виняток становить лише Япон╕я, де орган╕зац╕я та культура рекреац╕йного комплексу - кращ╕ у св╕т╕. Значн╕ рекреац╕йн╕ ресурси мають Австрал╕я та Океан╕я.

Рекреац╕йний комплекс Укра§ни. Укра§на ма╓ вс╕ необх╕дн╕ умови для розвитку рекреац╕йного комплексу. У кра§н╕ ╓ л╕кувально-оздоровч╕, спортивн╕ (туристичн╕), п╕знавальн╕ системи комплексу. У нас багато рекреац╕йних ресурс╕в: бальнеолог╕чних (м╕неральних вод, грязей), кл╕матичних, ландшафтних, пляжних, п╕знавальних.

В Укра§н╕ ╓ велик╕ запаси л╕кувальних грязей. Особливе м╕сце займають ун╕кальн╕ ресурси озокериту Бориславського родовища у Льв╕вськ╕й област╕. Торфов╕ гряз╕ ╓ у Льв╕вськ╕й та ╤вано-Франк╕вськ╕й областях. Серед мулисто-сульф╕дних значними ╓ Куяльницьке та Шаболатське (Одеська область), а також Чокракське (Крим) родовища.

У рекреац╕йних потребах населення пров╕дне м╕сце належить в╕дпочинку на природ╕. Тому важливим ресурсом ╓ л╕сова рослинн╕сть. Л╕сол╕кувальн╕ ресурси в Укра§н╕ под╕лен╕ досить нер╕вном╕рно. Б╕льше за все л╕сових масив╕в у П╕вденно-Зах╕дному район╕, де формування рекреац╕йних територ╕й спира╓ться саме на цей фактор. У Закарпатськ╕й, Ки§вськ╕й, Житомирськ╕й, Черкаськ╕й областях л╕си виконують функц╕§ водоре╜улювання, водоохорони, ╜рунто-захисту. Кл╕матичн╕ ресурси сприяють розвитку рекреац╕йно§ д╕яльност╕. Береги, моря, р╕чки, водосховища, озера, Укра§нськ╕ Карпати та Кримськ╕ гори, л╕сов╕ масиви, - для цих ландшафт╕в характерне сполучення чистого пов╕тря, наповненого киснем, та високо§ вологост╕. Г╕рськ╕ долини, захищен╕ хребтами, характеризуються сприятливим м╕крокл╕матом для розвитку кл╕матичних курорт╕в (Яремча, Ворохта, Космач та ╕н.).

Укра§н╕ притаманний пом╕рно континентальний кл╕мат ╕ т╕льки на п╕вдн╕ Кримського п╕вострова - середземноморський. ╤сну╓ класиф╕кац╕я кл╕мат╕в з погляду рекреац╕йно§ д╕яльност╕: найкращий - сприятлив╕ кл╕матичн╕ умови протягом 9,5-10,5 м╕сяця, тепле л╕то та не холодна зима з╕ ст╕йким сн╕говим покривом або жарке тривале л╕то та коротка зима без ст╕йкого сн╕гового покриву; гарний - сприятлив╕ кл╕матичн╕ умови протягом 7-9 м╕сяц╕в; задов╕льний - сприятлив╕ кл╕матичн╕ умови протягом 3-6,5 м╕сяця, прохолодне дощове л╕то ╕ м'яка зима з нест╕йким сн╕говим покривом або жарке посушливе л╕то ╕ сувора зима; поганий - сприятлив╕ умови протягом 1-1,5 м╕сяця. Кл╕матичн╕ ресурси район╕в кра§ни р╕зноман╕тн╕, але загалом кл╕мат сприятливий для розвитку рекреац╕йно§ д╕яльност╕.

Рекреац╕йн╕ ресурси пляж╕в грають важливу роль у робот╕ курорт╕в на берез╕ мор╕в, р╕чок, озер. У Кримськ╕й, Одеськ╕й, Донецьк╕й, Микола§вськ╕й областях ╓ штучн╕ та природн╕ л╕кувальн╕ пляж╕. П╕знавальн╕ ресурси ╓ характерним фактором, що визнача╓ мотиви в╕дв╕дування Укра§ни ╕ноземними туристами. Вони в╕дв╕дують ╕сторико-арх╕тектурн╕ пам'ятки Ки╓ва, Черн╕гова, Львова, Одеси та ╕нших м╕ст. Отже, у нас ╓ вс╕ види ресурс╕в, що дозволя╓ всеб╕чно розвивати рекреац╕йний комплекс.

Територ╕альна структура рекреац╕йного комплексу Укра§ни склада╓ться з багатьох ланок. Первинною ланкою цього комплексу ╓ санатор╕§, панс╕онати, будинки ╕ бази в╕дпочинку, туристичн╕ бази. Окремо розм╕щен╕ санатор╕§, панс╕онати, бази створюють рекреац╕йн╕ пункти. Населений пункт з к╕лькома рекреац╕йними пунктами назива╓ться курортом. Курортом може називатися також частина великого м╕ста, в як╕й зконцентрован╕ рекреац╕йн╕ пункти: санатор╕§, бази тощо (наприклад, в Одес╕ - курорти Аркад╕я, Великий Фонтан, Чорноморка).

Сукупн╕сть рекреац╕йних пункт╕в ╕ курорт╕в, що використовують означену територ╕ю ╕ розм╕щену на н╕й ╕нфраструктуру, створюють рекреац╕йн╕ райони. Група рекреац╕йних район╕в створю╓ рекреац╕йний ре╜╕он (наприклад, Кримський, приморськ╕ територ╕§ Одесько§ або Микола§всько§ областей). Рекреац╕йн╕ райони завдяки транспортним ╕ функц╕ональним зв'язкам створюють рекреац╕йн╕ зони. Наприклад, Центрально-Укра§нська, Узбережжя Чорного ╕ Азовського мор╕в.

В Укра§н╕ д╕╓ 45 курорт╕в загальнодержавного та м╕жнародного значення ╕ 13 курорт╕в м╕сцевого значення; ╓ понад 400 санатор╕§в, що можуть прийняти на л╕кування понад 600 тис. в╕дпочиваючих. ╤сну╓ перел╕к та меж╕ 265 територ╕й, як╕ резервуються для орган╕зац╕§ зон л╕кування, в╕дпочинку й туризму. Найб╕льшою популярн╕стю у населення користуються райони П╕вденного берега, включно з Г╕рським Кримом, узбережжя Чорного й Азовського мор╕в та Карпати.

Ресурси П╕вденного берега дуже р╕зноман╕тн╕. Кл╕мат приморських р╕внинних та передг╕рних район╕в степово§ частини Криму - пом╕рно континентальний, з дуже теплим л╕том ╕ м'якою зимою. У приморських передг╕рних районах - кл╕мат середземноморського типу, що характеризу╓ться недостатньою волог╕стю вл╕тку та м'якою зимою (у пор╕внянн╕ з П╕вн╕чним Кримом). Це один з основних курортних район╕в: в╕н розташований на приморськ╕й смуз╕ вздовж узбережжя Чорного моря в╕д мису Айя (на заход╕) до Семидв╕р'я (на сход╕). До нього в╕дносяться: Батилиман-Ласп╕, Форос-Мелас, Оливи, Кастрополь, Блакитна затока, Симе§з, Алупка, М╕схор, Л╕вад╕я, Масандра, Ялта, Гурзуф, Фрунзенське, Карабах, Алушта, Семидв╕р'я. Кл╕мат тут винятково сприятливий, - пер╕од з температурою, вищою за 10 °С трива╓ 7 м╕сяц╕в. Курорт Алушта - один з найгарн╕ших куточк╕в П╕вденного берега Криму. В╕н оточений пасмом г╕р, проте вони недостатньо захищають його. Через перевали п╕вн╕чн╕ в╕три прориваються до Алуштинсько§ долини. Тому зима та весна тут трохи холодн╕ш╕, н╕ж у Ялт╕, л╕то - менш жарке. ╢ природн╕ пляж╕. Ялта розташована на берез╕ морсько§ затоки. Частина головного пасма Кримських г╕р утворю╓ навкруги Ялти амф╕театр, що спуска╓ться до моря. Г╕рськ╕ схили над Ялтою вкрит╕ в╕ковим сосновим л╕сом та виноградником. На територ╕§ курорту багато парк╕в, сквер╕в, кв╕тник╕в, прот╕кають р╕чки. Завдяки географ╕чному положенню Ялти кл╕мат в╕дноситься до теплого морського. За 3 км на п╕вденний зах╕д в╕д Ялти, на сх╕дному схил╕ гори Монаб╕, розташований курорт Л╕вад╕я. Його привабою та одним ╕з л╕кувальних фактор╕в ╓ Л╕вад╕йський парк. Основною арх╕тектурною пам'яткою М╕схорського узбережжя ╓ мис ╕з Ласт╕вчиним гн╕здом. Окрасою курорту М╕схор ╓ також парк. Пляжн╕ й кл╕матичн╕ рекреац╕йн╕ ресурси лягли в основу курорту Кастрополь. Курорти П╕вденного берега Криму та Г╕рського Криму спец╕ал╕зуються на л╕куванн╕ хворих ╕з неспециф╕чними захворюваннями дихально§ та нервово§ системи.

Курорт Аркад╕я розташований в одному з мальовничих куточк╕в Одеси. До нього входить уся приморська територ╕я в╕д В╕дради до Аркад╕§. Основними л╕кувальними факторами курорту ╓ кл╕мат, таласо-терап╕я та м╕неральн╕ води.

М╕крокл╕мат курорту Великий Фонтан вир╕зня╓ться ╕нтенсивною сонячною рад╕ац╕╓ю, деякою сух╕стю пов╕тря, яке пом'якшу╓ться бризами; в╕н сприятливий для л╕кування пац╕╓нт╕в ╕з захворюваннями орган╕в дихання.

Курорт Чорноморка розташований на р╕вному плато. Там да╓ться взнаки вплив моря: част╕ш╕ бризи, чимала к╕льк╕сть ясних дн╕в. Приморський кл╕матичний курорт Очак╕в ма╓ м╕сцеве значення. Кл╕мат курорту пом╕рно теплий. Поблизу розташований Березанський лиман з л╕кувальними мулистими грязями. Кл╕матичний приморський курорт Скадовськ знаходиться на положистому берез╕ м╕лко§ Джарилгацько§ затоки Чорного моря. Чисте степове пов╕тря, пост╕йн╕ морськ╕ бризи створюють чудов╕ кл╕матичн╕ умови.

На берез╕ Азовського моря ╓ два кл╕матогрязевих курорти - Бердянськ та Кирил╕вка. Грязьовий та кл╕матичний приморський р╕внинний курорт степово§ зони Бердянськ знаходиться на п╕вн╕чному берез╕ Азовського моря. Кл╕мат пом╕рно-континентальний. Основн╕ л╕кувальн╕ засоби курорту - мулист╕ гряз╕ та ропа озер Червоне, Велике й затоки Азовського моря, а також м╕неральн╕ хлоридн╕ й натр╕╓в╕ води. Кл╕мат курорту Кирил╕вка - пом╕рно-континентальний, наближений до кл╕мату Криму. До основних л╕кувальних фактор╕в в╕дносяться мулист╕ сульф╕дн╕ гряз╕ у руслах р╕чок Великий та Малий Утлюк, Утлюцькому й Молочному лиманах та високом╕нерал╕зован╕ хлоридн╕ натр╕╓в╕ м╕неральн╕ води.

Природа Карпат завжди вабила людей, проте це не ╓дина причина створення тут курортного господарства. Напрочуд корисн╕ вуглекисл╕ води верх╕в'§в Чорного Черемошу та ╕нш╕ м╕неральн╕ води. ╢ родовища торфових л╕кувальних грязей. Бальнеогрязьовий курорт Черче м╕сцевого значення на баз╕ сульф╕дних вод, торфових вод ╕ грязей розташований у долин╕, оточен╕й пагорбами Карпатського передг╕р'я. З╕ сходу та заходу до нього впритул п╕дступають гори заввишки до 2000 м. З п╕вноч╕ та п╕вдня гори переходять у мальовнич╕ пагорби. Гори й пагорби вкрит╕ густими смерековими та листяними л╕сами. Гарн╕ кра╓види курорту приваблюють турист╕в.

Бальнеолог╕чний курорт Поляна розташований у долин╕ р. П╕н╕я. В╕н оточений л╕систими горами. Курорт Синець - один з найстар╕ших у Карпатах. Кл╕мат тут г╕рський, з п╕двищеною волог╕стю пов╕тря та великою к╕льк╕стю опад╕в. Для л╕кування використовуються м╕неральн╕ води. Мальовнича горовина вкрита хвойними л╕сами. На курорт╕ Сойми для внутр╕шнього та зовн╕шнього вжитку використову╓ться вуглекисла м╕неральна вода. Курорт Шаян розташований на передг╕р'§ Великого, Середнього та Малого Шаяну. Схили вкрит╕ буком, смерекою та грабом. Курорт захищений в╕д в╕тр╕в вулкан╕чним г╕рським пасмом. Тут пану╓ кл╕мат г╕рських улоговин. Для л╕кування використовуються вуглекисл╕ м╕неральн╕ води.

Курорт Кваси розташований у однойменному сел╕ у межиг╕р'§ Чорно§ Тиси; в╕н оточений з п╕вноч╕ Полонинсько-Чорногорським пасмом г╕р, з п╕вдня - Мармо-роським кристал╕чним масивом. Тут розташован╕ Чорногори (з найвищою вершиною Укра§нських Карпат Говерлою - 2061 м, горою Петрос - 2020 м). Тривкий сн╕говий покрив утворю╓ться вже у листопад╕. На курорт╕ для зовн╕шнього застосування використову╓ться вуглекисла миш'яковиста м╕неральна вода. Курорти Карпат спец╕ал╕зуються на л╕куванн╕ захворювань орган╕в травлення (особливо ефективне л╕кування виразки шлунку й дванадцятипало§ кишки), печ╕нки та п╕дшлунково§ залози, цукрового д╕абету.

Отже, Укра§на ма╓ потужний рекреац╕йний комплекс, проте розвиток комплексу стриму╓ться низкою проблем, як-от п╕двищення пропускно§ здатност╕ рекреац╕йного господарства, нер╕вном╕рн╕сть використання рекреац╕йного господарства, тобто сезонн╕сть тощо.


Лекц╕я 10.


Агропромисловий комплекс


План

1. Сутн╕сть поняття АПК

2. Характеристика рослинництва

3. Характеристика тваринництва

4. Харчова промислов╕сть

1. Сутн╕сть поняття АПК

АПК за сво§м складом та структурою значно в╕др╕зня╓ться в╕д ╕нших м╕жгалузевих комплекс╕в, - передус╕м тому, що в╕н як головний зас╕б виробництва використову╓ землю, на як╕й вирощу╓ться с╕льськогосподарська продукц╕я ╕ сировина для виробничого та невиробничого споживання. Власне, с╕льськогосподарське виробництво, що базу╓ться на використанн╕ с╕льськогосподарських уг╕дь, ╓ основою розвитку переробних галузей промисловост╕. Сьогодн╕ АПК ма╓ так╕ сфери:

1) промислов╕сть, що виробля╓ засоби виробництва для с╕льського господарства;

2) власне с╕льське господарство;

3) галуз╕, зайнят╕ транспортуванням, переробкою та збутом к╕нцево§ продукц╕§ - с╕льськогосподарсько§ сировини й продовольства.

Сфери АПК р╕дко орган╕зац╕йно оформляються. Част╕ше за все спостер╕гаються сполучення с╕льського господарства з харчовою промислов╕стю та тими галузями легко§ промисловост╕, як╕ споживають с╕льськогосподарську продукц╕ю у вигляд╕ сировини. Перша сфера - виробництво засоб╕в виробництва для с╕льського господарства - включа╓ться до складу АПК скор╕ше за все з методичних м╕ркувань. Орган╕зац╕йно п╕дпри╓мства ц╕╓§ сфери до АПК не в╕дносяться, але об'╓ктивний вза╓мозв'язок та вза╓мозалежн╕сть з комплексом, безумовно, ╕сну╓.

Найб╕льшого розвитку агропромисловий комплекс досяг, окр╕м США, в розвинутих кра§нах ╢вропи, особливо в кра§нах ╢вропейського Союзу (╢С). ╢дина с╕льськогосподарська пол╕тика ╢С стала засобом реал╕зац╕§ таких засад, як сп╕льне ф╕нансування д╕й для ре╜улювання с╕льського господарства, орган╕зац╕§ гарантованого збуту на внутр╕шньому ринку, застосування ╓диних торг╕вельно-пол╕тичних ╕нструмент╕в ╕ субсидування експорту харчових продукт╕в на св╕товий ринок.

П╕д впливом аграрних ╕нтеграц╕йних процес╕в в╕дбулись структурн╕ зм╕ни в експорт╕ та ╕мпорт╕ товар╕в ╢С на користь кра§н-учасниць, що посилило ре╜╕онал╕зац╕ю торг╕вл╕ харчовими продуктами. Переор╕╓нтац╕я з╕ св╕тового на внутр╕шн╕й ре╜╕ональний ринок характерна для ╕мпорту найважлив╕ших с╕льськогосподарських товар╕в. Скоротилось постачання ╕з трет╕х кра§н товар╕в, як╕ ╓ об'╓ктом ╓дино§ с╕льськогосподарсько§ пол╕тики (пшениця, цукор, вино, масло, сир, свинина). Разом з тим вир╕с ╕мпорт з "трет╕х" кра§н таких товар╕в, як кава, чай, какао, кукурудза, соя, цитрусов╕. Взагал╕, невелике зростання населення у зах╕дно╓вропейських кра§нах ╕ пор╕вняно високий р╕вень споживання спонука╓ скорочення сумарних потреб у продуктах харчування.

Внасл╕док ╕ндустр╕ал╕зац╕§ агроб╕знесу в розвинутих кра§нах п╕двищу╓ться питома вага харчово§ промисловост╕ за рахунок скорочення частки с╕льського господарства шляхом п╕двищення р╕вня п╕дготовки продукт╕в до безпосереднього вживання, поглиблення спец╕ал╕зац╕§ виробництва, подовження шляху просування продукт╕в в╕д сировини до споживання. Науково-техн╕чний прогрес та агропромислова ╕нтеграц╕я ведуть до проникнення промислових засоб╕в до вс╕х стад╕й приготування §ж╕. Ця тенденц╕я характерна для ус╕х розвинутих кра§н ╕ ╓ важливим фактором п╕двищення ефективност╕ сусп╕льного виробництва.

Агропромислова ╕нтеграц╕я в кра§нах, що розвиваються, вплива╓ на модерн╕зац╕ю традиц╕йного с╕льського господарства. ╤нтенсивн╕ фактори у виробництв╕ основних вид╕в продукц╕§ АПК складали в середин╕ 90-х рок╕в у кра§нах Латинсько§ Америки 70%, а в кра§нах П╕вденно§ та П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§ - 85%. АПК дос╕ ╓ головним джерелом валютних надходжень для б╕льшост╕ кра§н, що розвиваються.

АПК постсоц╕ал╕стичних кра§н розвива╓ться у напрямку реформування в╕дносин власност╕, винайдення нових форм господарювання.

С╕льське господарство

Основу с╕льськогосподарського виробництва творять земельн╕ ресурси. Земл╕, придатн╕ для ведення с╕льського господарства, одержали назву с╕льськогосподарських уг╕дь. С╕льськогосподарськ╕ уг╕ддя займають на земн╕й кул╕ приблизно 1/3 суходолу або 4,5 млрд. га. Уг╕ддя складаються з р╕лл╕ (зас╕в та пар, включаючи городи), перелог╕в, с╕нокос╕в, пасовищ, насаджень. У склад╕ оброблюваних земель на р╕ллю у св╕т╕ припада╓ близько 1,4 млрд. га, на багатор╕чн╕ насадження -до 0,4 млрд. га.

В ╢вроп╕ оброблюван╕ земл╕ мають найб╕льшу питому вагу, що поясню╓ться ╕сторично тривалим землеробським осво╓нням дано§ територ╕§, щ╕льн╕стю населення та сприятливими природними умовами.

В Аз╕§ середн╕й показник осво╓ност╕ земель також досить високий: розоран╕ максимально можливо р╕внини сходу, п╕вдня та п╕вденного сходу, у той час як пустельн╕ райони п╕вденного заходу та центру осво╓н╕ т╕льки у окремих оазах. У П╕вн╕чн╕й Америц╕, Рос╕§, Б╕лорус╕§, Укра§н╕, Казахстан╕ показники розораност╕ зм╕нюються в╕д 6% у зон╕ л╕с╕в до 35-40% у зонах л╕состепу та степу.

У Латинськ╕й Америц╕ та Африц╕ показники розораност╕ земель майже однаков╕. У П╕вденн╕й Америц╕ найнижчий показник припада╓ на найб╕льш зволожену частину материка - басейн р╕чки Амазонки, а в Африц╕ - на найпосушлив╕шу частину -пустелю Сахару.

Територ╕я Австрал╕§ слабко розорана, що поясню╓ться посушлив╕стю кл╕мату та незначною мережею внутр╕шн╕х вод. Але, з ╕ншого боку, з тих же причин в Австрал╕§ найб╕льша питома вага кормових уг╕дь: понад 50% §§ територ╕§ (середньосв╕товий показник -22%).

В Аз╕§ кормов╕ уг╕ддя займають т╕льки 10% земель, а в Африц╕ - 26%. ╤нш╕ ре╜╕они займають пром╕жне положення.

Традиц╕йне с╕льське господарство д╕лять на дв╕ галуз╕: рослинництво та тваринництво.

Рослинництво включа╓ вирощування зернових, круп'яних, техн╕чних культур, кормових трав та корнеплод╕в, овоч╕вництво, сад╕вництво, виноградарство тощо.

В рослинництв╕ головними ╓ зернов╕ культури, як╕ займають б╕льшу частину пос╕вних площ земно§ кул╕. Найб╕льше поширен╕ з зернових продовольчих культур пшениця та рис, а з кормових - кукурудза, жито та овес.

Пшениця - найб╕льш розповсюджена та найважлив╕ша продовольча культура, районована в╕д п╕вденних областей Австрал╕§ та П╕вденно§ Америки до П╕вн╕чного Полярного кола, в╕д р╕внин та низин - до високог╕рних район╕в (3500-4000 м). Таке поширення пшениц╕ дозволя╓ збирати врожай практично ц╕лий р╕к: у с╕чн╕ - в Австрал╕§, у липн╕-серпн╕ - у кра§нах ╢вропи тощо.

На св╕товий ринок щороку надходить б╕ля 200 млн. т зерна, у тому числ╕ 90-100 млн. т пшениц╕. Експорт пшениц╕ виявився сконцентрованим в руках пор╕вняно невелико§ групи кра§н - США, Канади, Франц╕§, Австрал╕§, Аргентини. При цьому частка США склада╓ б╕ля 50% св╕тового експорту пшениц╕.

Великими ╕мпортерами зерна (б╕льше 50% св╕тового ╕мпорту) ╓ кра§ни, що розвиваються. Вони ввозять головним чином продовольче зерно. Наприклад, ╢гипет завозить щороку б╕ля 10 млн. т зерна, Бразил╕я - 5 млн. т. Але найб╕льшими ╕мпортерами зерна ╓ Япон╕я (б╕ля 30 млн. т щороку) та Рос╕я (27-35 млн. т). До ╕мпортер╕в належать також Велика Британ╕я, Н╕меччина, Н╕дерланди, Швейцар╕я, Китай.

Рис культивують перш за все у кра§нах П╕вденно§, Сх╕дно§ та П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§. На ц╕ ре╜╕они припада╓ близько 90% св╕тового збору рису. Пос╕ви рису ╓ також у Центральн╕й Аз╕§, п╕вденних районах ╢вропи, на п╕вдн╕ П╕вн╕чно§ Америки та у окремих ре╜╕онах П╕вденно§ Америки. Найб╕льшими виробниками рису ╓ Китай, В'╓тнам, Корея, ╤нд╕я, ╤ндонез╕я, Бангладеш, Та§ланд, Б╕рма, Ф╕л╕пп╕ни, Бразил╕я, Мексика, Мадагаскар, Япон╕я, США, ╤тал╕я, ╤спан╕я.

Основними експортерами рису ╓ Та§ланд, США, М'янма, ╤тал╕я, а ╕мпортерами - ╤ндонез╕я, ╤ран, кра§ни ╢вропи.

Кукурудза у б╕льшост╕ кра§н ╓ кормовою культурою. Але в окремих кра§нах вона вжива╓ться як продовольче зерно. Майже половина кукурудзи, що виробля╓ться у св╕т╕, припада╓ на США. Великими виробниками кукурудзи також ╓ Китай, Франц╕я, ПАР, Бразил╕я, Мексика, Аргентина. Основн╕ експортери кукурудзи: США, Аргентина, Франц╕я, Та§ланд, ПАР. Головними ╕мпортерами цього зерна ╓ кра§ни ╢вропи та Япон╕я.

Жито- морозост╕йка й вологолюбива культура, тому вирощу╓ться у Пом╕рному пояс╕ П╕вденно§ п╕вкул╕, - переважно у л╕сов╕й та л╕состепов╕й зонах. ╥§ пос╕ви займають лише 2% в╕д ус╕х зернових, врожайн╕сть вдв╕ч╕ нижча, н╕ж у пшениц╕. Головними виробниками ╓: Рос╕я, Китай, США, ╤нд╕я, Канада та Укра§на.

До техн╕чних культур в╕дносяться цукроносн╕, ол╕йн╕, волокнист╕ та каучуконоси. До цукроносних культур належать цукрова тростина та цукровий буряк. Цукрову тростину вирощують у США, ╤нд╕§, Бразил╕§, Мексиц╕, Австрал╕§, на Куб╕, Ф╕л╕пп╕нах, у Пакистан╕, Аргентин╕, ПАР, Перу, В'╓тнам╕, Кита§. Головн╕ експортери тростинного цукру-сирцю: Куба, Бразил╕я, Мексика, Ямайка, Пуерто-Р╕ко, Ф╕л╕пп╕ни, Маврик╕й, Австрал╕я. Основними ╕мпортерами ╓ кра§ни ╢вропи, Япон╕я, Канада.

Ц у к р о в и й б у р я к вирощують переважно у кра§нах ╢вропи та П╕вн╕чно§ Америки. Головними виробниками цукру-сирцю з цукрового буряку ╓ Франц╕я, Н╕меччина, Укра§на, ╤тал╕я, Рос╕я, Велика Британ╕я. Б╕льш╕сть кра§н ╢вропи та США ╕мпортують цукор, нав╕ть якщо у них ╓ власне виробництво.

Ол╕йн╕ культури ╓ сировиною для одержання жир╕в рослинного походження, що в╕д╕грають у рац╕он╕ харчування все питом╕шу роль. Головною ол╕йною культурою ╓ со╓в╕ боби, з яких у св╕т╕ отримують до 1/3 ол╕§. Близько 60% збору со╓вих боб╕в та 80% виробництва со╓во§ ол╕§ припада╓ на США. Ця ол╕я виробля╓ться також у Кита§, Коре§, Япон╕§, Канад╕, Бразил╕§, ╤ндонез╕§.

Арах╕с вирощують у багатьох кра§нах субтроп╕к╕в та троп╕к╕в. В╕н поширений в ╤нд╕§, Н╕гер╕§, кра§нах Зах╕дно§ Африки, ╤ндонез╕§, Бразил╕§, Аргентин╕, США, Кита§. Основн╕ експортери - кра§ни Зах╕дно§ Африки, ╕мпортери - кра§ни ╢вропи.

Р╕пак - однор╕чна трав'яниста рослина; розповсюджений як ол╕йна культура у Польщ╕, Угорщин╕, кра§нах П╕вн╕чно§ ╢вропи, США, Канад╕, Кита§. Найб╕льшим експортером р╕пакового нас╕ння та ол╕§ ╓ Канада.

Соняшник вирощу╓ться головним чином у Рос╕§, Укра§н╕, кра§нах П╕вденно§ ╢вропи, США, Аргентин╕, Кита§.

Найб╕льшу к╕льк╕сть бавовняного нас╕ння збирають в ╤нд╕§, Пакистан╕, Кита§, США, Узбекистан╕.

Окр╕м згаданих польових ол╕йних культур, ╓ важлив╕ деревн╕ ол╕йн╕ культури. Так, сушена м'якоть кокосових гор╕х╕в (копра) переробля╓ться на кокосову ол╕ю. Половина св╕тового виробництва копри припада╓ на Ф╕л╕пп╕ни. У кра§нах П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§ та екватор╕ально§ Африки поширен╕ оливн╕ пальми, з плод╕в яких одержують пальмову та пальмово-ядрову ол╕ю, що використову╓ться як у харчов╕й, так ╕ у парфумерн╕й промисловост╕.

Ол╕ю також одержують з плод╕в оливкового дерева. Основний ре╜╕он вирощування довгов╕чних оливкових дерев - середземноморськ╕ кра§ни. Перше м╕сце належить ╤тал╕§, друге - ╤спан╕§, пот╕м ╕дуть Португал╕я, Грец╕я, Туреччина, К╕пр, кра§ни П╕вн╕чно§ Африки, Албан╕я, Болгар╕я.

Волокнист╕ культури ╓ сировиною для текстильно§ промисловост╕. Б╕льша частина §х вирощу╓ться в кра§нах ╕ районах троп╕чного ╕ субтроп╕чного кл╕мату. Найважлив╕шою волокнистою культурою ╓ бавовник. Найц╕нн╕ш╕ сорти бавовнику вирощуються в пустелях при штучному зрошенн╕ (кра§ни П╕вн╕чно§ Африки).

Пос╕ви бавовнику у св╕т╕ займають близько 35 млн. га. Вони зосереджуються у п╕вн╕чн╕й п╕вкул╕ м╕ж 20 °п.ш. ╕ 40 °п.ш. Св╕тове виробництво бавовнику пост╕йно зроста╓ ╕ сяга╓ 18 млн. т.

Найб╕льш╕ виробники бавовнику: Китай (4,5 млн. т), США (3,4 млн. т), ╤нд╕я й Пакистан (по 1,5 млн. т), Та§ланд (1 млн. т), Узбекистан (1,5 млн. т), Туреччина (0,7 млн. т), Бразил╕я (0,7 млн. т). Багато бавовнику виробляють також ╤ран, ╤рак, Сир╕я, Афган╕стан, ╢гипет, Судан, Еф╕оп╕я, Уганда, Танзан╕я, Н╕гер╕я, Камерун, За§р, Мозамб╕к, Мадагаскар, Мексика, Аргентина, Венесуела, Перу, Австрал╕я.

Експортери бавовнику: США, Узбекистан, Китай, Пакистан, ╤нд╕я, кра§ни Африки. ╤мпортери: кра§ни Сх╕дно§ ╕ П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§ та ╢вропи.

Льон-довгунець виробля╓ться т╕льки у кра§нах ╢вропи: у Б╕лорус╕, Рос╕§, Укра§н╕, Польщ╕, Н╕меччин╕, Чех╕§, Словаччин╕, Румун╕§, Франц╕§, Бельг╕§, Н╕дерландах.

На св╕товому ринку волокнисто§ сировини важливе м╕сце належить таким твердоволокнистим культурам, як джут, сизаль, абака, кенаф. Ця сировина використову╓ться для виробництва грубих тканин: м╕шковини, парусини, брезенту. Джут вирощу╓ться у Кита§, ╤нд╕§, Бангладеш, Та§ланд╕, Бразил╕§, ╤ран╕. Головний експортер необробленого джуту - Бангладеш, а джутових вироб╕в - ╤нд╕я, Китай, Бразил╕я; ╕мпортери - кра§ни ╢вропи, П╕вн╕чно§ Америки, Япон╕я.

Основн╕ виробники та експортери абаки - Ф╕л╕пп╕ни, сизалю -Бразил╕я, Мексика, Та§ланд, кенафу -Та§ланд.

Основними районами вирощування каучуконос╕в ╓ Малайз╕я, ╤ндонез╕я, Та§ланд, Шр╕-Ланка, Л╕бер╕я, В'╓тнам.

Особливу групу в рослинництв╕ становлять культури троп╕чного землеробства: чай , кава, шоколадне дерево. Найб╕льш╕ виробники чаю: ╤нд╕я, Шр╕-Ланка, Китай, Япон╕я, ╤ндонез╕я. Головними експортерами чаю на св╕товий ринок ╓ ╤нд╕я та Шр╕-Ланка.

Кавове дерево росте в Африц╕, Латинськ╕й Америц╕, П╕вденн╕й та П╕вденно-Сх╕дн╕й Аз╕§. Виробники кави: Бразил╕я, Колумб╕я, Мексика, Сальвадор, Гватемала, Уганда, Кот- д'╤вуар, Еф╕оп╕я, Камерун, Ангола, За§р, ╤нд╕я, ╤ндонез╕я. Найб╕льш╕ експортери кави: кра§ни Латинсько§ Америки, ╕мпортери - США, кра§ни ╢вропи, Япон╕я, Канада.

Шоколадне дерево росте у Африц╕ та П╕вденн╕й Америц╕. Головними виробниками какао-боб╕в, плод╕в шоколадного дерева, ╓ Гана, Н╕гер╕я, Кот -д'╤вуар, Камерун, Бразил╕я, Еквадор. ╤мпортерами какао-боб╕в, що йдуть на виготовлення шоколаду та напою какао, ╓ кра§ни П╕вн╕чно§ Америки та ╢вропи.

Тваринництво п╕дрозд╕ля╓ться на галуз╕ за основними видами тварин: розведення велико§ рогато§ худоби, свиней, овець, птах╕в.

Розведення велико§ рогато§ худоби ма╓ м'ясний, молочний та м'ясо-молочний напрями. Основними експортерами м'яса велико§ рогато§ худоби - яловичини - ╓ Монгол╕я, Туреччина, Аргентина, Уругвай, Франц╕я, ╤рланд╕я, Нова Зеланд╕я, Австрал╕я, Канада.

Молочне тваринництво ╓, перш за все, у кра§нах з високим р╕внем розвитку, де воно зосереджене б╕ля великих м╕ст для забезпечення §хнього населення молоком та молокопродуктами. Експорт молока не ма╓ великого поширення. Молоко переробля╓ться на масло, сир, згущене та сухе молоко. Ц╕ молокопродукти експортуються з кра§н ╢вропи та Ново§ Зеланд╕§.

Свинарство розвинене у густонаселених районах св╕ту, а також у районах виробництва зерна, цукрового буряка, картопл╕, - поруч з великими переробними п╕дпри╓мствами харчово§ промисловост╕.

В економ╕чно розвинених кра§нах переважа╓ ╕нтенсивне свинарство. У б╕льшост╕ цих кра§н розповсюджен╕ беконн╕ та м'ясо-сальн╕ породи. Б╕льше половини погол╕в'я свиней припада╓ на Аз╕ю, де вид╕ля╓ться Китай - б╕льш як 1/3 св╕тового погол╕в'я. Ще третина погол╕в'я вирощу╓ться у кра§нах ╢вропи, одна десята - у США. Експортери свинини: Бельг╕я, Дан╕я, Н╕дерланди, Н╕меччина, Китай. ╤мпортери: Велика Британ╕я, Рос╕я, ╕нш╕ кра§ни ╢вропи.

В╕вчарство розм╕щене нер╕вном╕рно: переважа╓ воно у тих ре╜╕онах, де ╕нш╕ види тваринництва не можуть набути достатнього розвитку, де ╓ пасовища з низькотравною рослинн╕стю. Вид╕ляють чотири пров╕дних напрямки: м'ясо-вовняне, вовняне, каракульське та овчинно-шубне. Найб╕льше погол╕в'я овець розм╕щене в Австрал╕§ - приблизно 1/7 св╕тового стада, у Кита§, Нов╕й Зеланд╕§, ПАР, ╤нд╕§, Аргентин╕, трохи менше - у Англ╕§, ╤спан╕§, ╤ран╕, Туреччин╕, Перу, Уругва§, Болгар╕§, Румун╕§, Алжир╕, Монгол╕§, Казахстан╕, Узбекистан╕, Туркмен╕§.

В╕вчарство ╓ постачальником не т╕льки м'яса, але й високояк╕сно§ вовни. Основн╕ кра§ни-експортери вовни: Австрал╕я, Нова Зеланд╕я, ПАР, Аргентина, Уругвай. ╤мпортери вовни: Япон╕я, Велика Британ╕я, Франц╕я, Н╕меччина, ╤тал╕я, Бельг╕я, Н╕дерланди, США. Важливе значення ма╓ також особлива вовна - каракуль, найб╕льшими виробниками якого ╓ Афган╕стан, Нам╕б╕я, кра§ни Центрально§ Аз╕§, ПАР, Судан. Паралельно з експортом вовни зд╕йсню╓ться експорт баранини.

Птах╕вництво - одна з швидкозростаючих галузей тваринництва. У кра§нах ╢вропи, США, Канад╕ птах╕вництво розвива╓ться у склад╕ птахопромислових комплекс╕в, на яких виробляють бройлерне м'ясо. Найб╕льшими виробниками птах╕в та продукт╕в птах╕вництва - м'яса та я╓ць - ╓ США, Китай, ╤тал╕я, Франц╕я, Велика Британ╕я, Рос╕я, Укра§на, ╤спан╕я, Н╕дерланди, Япон╕я, Канада, Бразил╕я. Основн╕ експортери бройлер╕в: США, Н╕дерланди, Бельг╕я, Дан╕я, Франц╕я, а я╓ць - США, Бельг╕я, Н╕дерланди.

Агропромисловий комплекс Укра§ни да╓ 95% продовольчих ресурс╕в, ╕ за рахунок його продукц╕§ форму╓ться б╕льше двох третин фонду народного споживання.

Перех╕д АПК до ринково§ економ╕ки вимага╓ створення форм господарювання, здатних викликати у роб╕тник╕в с╕льського господарства ╕нтерес до високопродуктивно§ прац╕. В╕д вибору ефективних форм господарювання залежить усп╕х орган╕зац╕§ с╕льськогосподарського виробництва.

Тепер в АПК Укра§н╕ ╕снують так╕ форми господарювання: селянськ╕ (фермерськ╕) господарства, акц╕онерн╕ товариства, асоц╕ац╕§ фермерських господарств, кооперативи.

Укра§на ма╓ вс╕ умови для розвитку с╕льського господарства, але вони диференц╕йован╕ за природними зонами. Кожна зона ма╓ власн╕ особливост╕ у структур╕ земельних ресурс╕в, с╕льськогосподарських та л╕сових уг╕дь.

Так, Пол╕сся займа╓ близько 20% площ╕ Укра§ни ╕ вир╕зня╓ться пор╕вняно низьким ступенем розвитку с╕льського господарства, осво╓н╕стю земельного фонду, але високою питомою вагою природних кормових уг╕дь. Тому для зони характерн╕ др╕бноконтурн╕сть, подр╕бнен╕сть землекористування. Тут переважають дерново-п╕дзолист╕ ╜рунти (до 70% територ╕§). На Пол╕сс╕ обробля╓ться близько 35% земельно§ площ╕.

Л╕состеп - найб╕льша зона кра§ни: близько 30% площ╕. Враховуючи високу осво╓н╕сть (76%) та розоран╕сть (65,9%), значну частину земель складають с╕нокоси, л╕си та кущ╕, болота, яри та зсуви, що розд╕ляють орн╕ масиви. ╫рунтов╕ та кл╕матичн╕ умови найб╕льш сприятлив╕ для ╕нтенсивного ведення с╕льського господарства. В л╕состепу переважають типов╕ чорноземи та с╕р╕ оп╕дзолен╕ ╜рунти.

Степова зона розд╕ля╓ться на дв╕ п╕дзони: П╕вн╕чну та П╕вденну. П╕вн╕чна частина степу займа╓ б╕льше 25% територ╕§. П╕вденний степ - 14%, але осво╓н╕сть та розоран╕сть земель тут дещо нижч╕, н╕ж у П╕вн╕чному степу.

Г╕рський Крим займа╓ невелику територ╕ю, що вир╕зня╓ться п╕двищеною л╕сист╕стю, а орн╕ земл╕ становлять тут лише 21,8%.

Укра§нськ╕ Карпати характеризуються найб╕льшою л╕сист╕стю, низькою с╕льськогосподарською осво╓н╕стю земель.

На Прикарпатт╕ переважають кисл╕ дерново-п╕дзолист╕, глейов╕ та суглинков╕ ╜рунти. Ц╕ фактори несприятливо впливають на розвиток с╕льського господарства.


2. Характеристика рослинництва

У рослинництв╕ Укра§ни переважають зернов╕ культури. У степов╕й зон╕ зернов╕ займають б╕льше половини пос╕вних площ, у Л╕состепу, Пол╕сс╕, Карпатах цей показник трохи нижчий. Значна в╕дм╕нн╕сть спостер╕га╓ться у показниках врожайност╕ зернових культур. На Пол╕сс╕ та в Карпатах врожайн╕сть пшениц╕ у 1,5-2 рази нижча, н╕ж у центральних та п╕вденних областях. Середня врожайн╕сть зернових значно поступа╓ться аналог╕чним показникам зах╕дно╓вропейських та п╕вн╕чноамериканських кра§н, що за наявних природних умов недопустимо. При цьому ╓ ареали, де врожайн╕сть пшениц╕ сяга╓ св╕тового р╕вня.

У структур╕ пос╕вних площ переважають зернов╕ -48%. Серед них озим╕ займають 47% в╕д вс╕х пос╕вних площ п╕д зерновими, а яр╕ - 53%. П╕д пшеницею у 1998 роц╕ було зайнято 42% цих площ, п╕д житом - 5%, п╕д кукурудзою - 8%, п╕д ячм╕нем- 28%, п╕д рисом - 0,2%.

Кукурудза належить до п╕зн╕х ярових культур. Вона вельми вимоглива до родючост╕ ╜рунт╕в, бо§ться приморозк╕в. Найб╕льш сприятлив╕ для кукурудзи ╜рунти та кл╕мат - у районах Л╕состепу та Степу, ╕ тому основн╕ пос╕ви ц╕╓§ культури на зерно зосереджен╕ саме тут. Висока врожайн╕сть кукурудзи (понад 30 ц/га) характерна для л╕состепово§ зони та окремих район╕в Степу, Закарпаття, Пол╕сся. Проте найвищ╕ врожа§ (понад 110-130 ц/га) можна одержати т╕льки на зрошуваних землях п╕вдня Степу, але §х у кра§н╕ мало.

Значне м╕сце серед зернових культур займають круп'ян╕ культури: просо, гречка, рис. Найб╕льш╕ врожа§ збирають у Л╕состепу, особливо у Хмельницьк╕й, В╕нницьк╕й, Ки§вськ╕й, Черкаськ╕й областях.

Гречка ма╓ короткий вегетац╕йний пер╕од, - тому §§ використовують для перес╕вання загиблих в╕д мороз╕в озимих культур, а також як повторну культуру. Найвищ╕ врожа§ збирають у Л╕состепу, п╕вн╕чному та центральному Степу.

Рис культиву╓ться у п'ятьох районах Криму, в зон╕ П╕вн╕чно-Кримського каналу, у двох районах Одесько§ та у трьох - Херсонсько§ област╕.

Сорго вирощують в областях Степу та у господарствах Л╕состепу. Б╕льша частина пос╕в╕в сорго розташована у Дн╕пропетровськ╕й област╕, менша - у К╕ровоградськ╕й, Запор╕зьк╕й, Херсонськ╕й областях.

Основною зернобобовою культурою ╓ горох, питома вага якого у пос╕вах зернобобових сяга╓ 80%. Горох - вологолюбний, вимогливий до ╜рунт╕в (гумус, вапно), не витриму╓ сухов╕§в. Тому його виробництво зосереджене в областях Л╕состепу та, частково, - у Степу ╕ на Пол╕сс╕. З ╕нших зернобобових розповсюджен╕ вика, люпин, чечевиця, соя, квасоля тощо.

Укра§на ╓ в╕домим виробником техн╕чних культур, особливо цукрового буряка та соняшника. Цукровий буряк - пров╕дна техн╕чна культура, п╕д пос╕вами яко§ зайнято близько половини площ, в╕дведених п╕д техн╕чн╕ культури. Головний ареал цукрового буряку - Л╕состеп. Найб╕льша концентрац╕я ц╕╓§ культури - у В╕нницьк╕й, Полтавськ╕й, Хмельницьк╕й, Терноп╕льськ╕й, Черкаськ╕й та Черн╕вецьк╕й областях.

Соняшник - основна ол╕йна культура. Його пос╕вн╕ площ╕ зосереджен╕ переважно на п╕вдн╕ кра§ни. Найб╕льш╕ площ╕ п╕д соняшником - у Дн╕пропетровськ╕й, Запор╕зьк╕й, Луганськ╕й областях. Найвища врожайн╕сть соняшнику - у п╕вн╕чних та центральних районах Степу.

Важливою техн╕чною культурою ╓ також льон-довгунець. Пос╕ви льону-довгунця зосереджен╕ у Житомирськ╕й, Ки§вськ╕й, ╤вано-Франк╕вськ╕й, Льв╕вськ╕й, Р╕вненськ╕й, Черн╕г╕вськ╕й, Волинськ╕й, Черн╕вецьк╕й областях.

Значне м╕сце серед техн╕чних культур займають еф╕роол╕йн╕ культури: кор╕андр, м'ята, лаванда, троянда та ╕н. Кор╕андр вирощують у К╕ровоградськ╕й, Микола§вськ╕й, Запор╕зьк╕й областях, м'яту - у Ки§вськ╕й, Полтавськ╕й, Сумськ╕й, Черн╕г╕вськ╕й, Черкаськ╕й областях, кмин - у Хмельницьк╕й област╕; лаванду, троянду - в Криму та Одеськ╕й област╕.

Хм╕ль вирощують на Пол╕сс╕, особливо у Житомирськ╕й област╕. В╕н на 30% використову╓ться в нас у броварств╕, а решта -експорту╓ться.

Споживачами тютюну ╓ б╕льш 30 тютюнових ╕ ферментац╕йних п╕дпри╓мств. Його пос╕ви зосереджен╕ у в╕сьмох областях. Розр╕знюють три основних райони виробництва тютюну: Кримський, Закарпатський, Придн╕стровський.

Картоплю вирощують у вс╕х областях, але сконцентрована вона на Пол╕сс╕ та у п╕вн╕чних районах Л╕состепу. Це поясню╓ться р╕зними ╜рунто-кл╕матичними умовами. На Пол╕сс╕ врожайн╕сть картопл╕ у 2 рази вища, н╕ж у П╕вденному Степу. Тому виробництво товарно§ картопл╕ ма╓ бути зосереджено перш за все на Пол╕сс╕ та у передг╕р'§ Карпат.

Овочев╕ культури вирощують у Л╕состепу та Степу, а також у районах м╕ст та промислових ареалах. На п╕вдн╕, в Степу, у структур╕ овочевих культур переважають пом╕дори, на Пол╕сс╕ та у Карпатах - капуста, ог╕рки. На п╕вдн╕ дають багат╕ врожа§ баклажани, перець, рання капуста.

Сади найб╕льш поширен╕ у прим╕ських зонах великих м╕ст, а §хн╕ товарн╕ масиви зосереджен╕ в Криму, В╕нницьк╕й, Одеськ╕й, Харк╕вськ╕й та Черкаськ╕й областях. Високояк╕сн╕ ╓вропейськ╕ сорти винограду вирощують у п╕вденн╕й частин╕ Криму, Закарпатт╕ та ╕нших ре╜╕онах. Велик╕ площ╕ товарного винограду ╓ в Одеськ╕й, Микола§вськ╕й, Запор╕зьк╕й областях.

3. Характеристика тваринництва

Тваринництво щодо вартост╕ валово§ продукц╕§ ╓ найб╕льшою галуззю с╕льськогосподарського виробництва. Пров╕дне м╕сце у його структур╕ займа╓ скотарство. Це галузь м'ясо-молочного напряму. ╥§ розм╕щення характеризу╓ться певними територ╕альними в╕дм╕нностями у р╕вн╕ розвитку й виробнич╕й спец╕ал╕зац╕§. У прим╕ських зонах переважа╓ молочно-м'ясний напрям.

На Пол╕сс╕ розвива╓ться молочно-м'ясне ╕ м'ясне тваринництво, у п╕вденних районах переважа╓ м'ясо-молочне. Молочний напрям скотарства розвинуто лише в окремих районах, ор╕╓нтованих на велик╕ молокопереробн╕ п╕дпри╓мства ╕ м╕ста.

Поблизу великих споживач╕в розташован╕ потужн╕ комплекси в╕дгод╕вл╕ та первинно§ переробки велико§ рогато§ худоби, свиней ╕ птиц╕, виробництва молока.

У Л╕состепу, на Пол╕сс╕, в окремих районах Карпат розвива╓ться скотарство м'ясо-молочного напряму.

У валовому виробництв╕ молока на першому м╕сц╕ Л╕состеп, пот╕м - Степ, Пол╕сся, Карпати. У перерахунку на 100 га с╕льгоспуг╕дь перше м╕сце належить Карпатам, дал╕ йдуть Пол╕сся, Л╕состеп, Степ.

Важливий напрям у структур╕ скотарства - виробництво яловичини. Найб╕льша питома вага у територ╕альн╕й структур╕ виробництва м'яса належить карпатським районам, а також територ╕ям ╕нтенсивного бурякос╕яння. У перерахунку на 100 га с╕льськогосподарських уг╕дь б╕льше за вс╕х м'яса виробляють Карпати, пот╕м - Пол╕сся, Л╕состеп, Степ. Вих╕д яловичини в заб╕йн╕й ваз╕ на 100 гол╕в велико§ рогато§ худоби найвищий у Карпатах ╕ на Пол╕сс╕, менший - у Л╕состепу та Степу.

Свинарство - друга за значенням галузь тваринництва у кра§н╕. Найпоширен╕шою породою ╓ велика б╕ла, - понад 80% погол╕в'я. Поширен╕ також укра§нська б╕ла степова, миргородська, п╕вн╕чнокавказька, велика чорна, естонська беконна, уельська та ╕нш╕ породи. Велика б╕ла порода розводиться в ус╕х областях кра§ни. Укра§нська степова б╕ла порода розводиться у Степу, миргородська - у Полтавськ╕й та Хмельницьк╕й областях, п╕вн╕чнокавказька - у Запор╕зьк╕й, Херсонськ╕й, Луганськ╕й та Донецьк╕й областях, велика чорна - у Донецьк╕й, Луганськ╕й, Черн╕г╕вськ╕й, Сумськ╕й областях, естонська беконна - у Криму, Льв╕вськ╕й, Ки§вськ╕й, уельська - у Харк╕вськ╕й та Дн╕пропетровськ╕й областях.

У забезпеченост╕ населення м'ясом частка свинини, особливо §§ беконних сорт╕в, у перспектив╕ ма╓ зростати. Найб╕льше валове виробництво свинини - у Л╕состепу та Степу, а на 100 га с╕льгоспуг╕дь - попереду Карпати, пот╕м - Л╕состеп та Пол╕сся. На душу населення б╕льше за все свинини виробля╓ться у Л╕состепу, на Пол╕сс╕, а пот╕м ╕дуть Степ та Карпати. Вих╕д свинини (у заб╕йн╕й ваз╕) на 100 структурних гол╕в свиней приблизно однаковий у вс╕х ре╜╕онах, але на Пол╕сс╕ цей показник трохи вищий. Продуктивн╕сть свинарства залежить насамперед в╕д забезпеченост╕ кормами, що м╕стять активн╕ речовини, зб╕льшення у рац╕онах питомо§ ваги концентрованих корм╕в, в╕д плем╕нних якостей свиней, структури стада тощо. Ус╕ ц╕ фактори д╕ють у кожному ре╜╕он╕ по-р╕зному.

Питома вага в╕вчарства у структур╕ товарного тваринництва невелика - лише 2%; т╕льки в окремих районах цей показник п╕д╕йма╓ться до 5%. У нас розводять тонкорунних, нап╕втонкорунних та грубововняних овець. Тонкорунна порода переважа╓ над ╕ншими: вона удво╓ чисельн╕ша за нап╕втонкорунну та у десять раз╕в - за грубововняну. В окремих ареалах розводять чорнокарпатських овець та пол╕пшених нап╕втонкорунних баран╕в.

Птах╕вництво забезпечу╓ потреби населення у м'яс╕ птиц╕ та яйцях. Воно зосереджене у Л╕состепу та Степу. На ц╕ зони припада╓ найб╕льше валове виробництво м'яса та я╓ць. Птах╕вницьк╕ господарства розм╕щуються б╕ля великих м╕ст. Питома вага м'яса птиц╕ у загальному виробництв╕ м'яса у Степу сяга╓ одн╕╓§ п'ято§, а на Пол╕сс╕ - одн╕╓§ десято§. Найб╕льше я╓ць на одиницю земельно§ площ╕ отриму╓ться у зон╕ Карпат, а м'яса птиц╕ - у зон╕ Степу та Л╕состепу. Серед птиц╕ переважають кури: кури-несучки складають 70-96%. Основний прир╕ст м'яса птиц╕ в╕дбува╓ться за рахунок бройлер╕в, перш за все у степових та л╕состепових областях: Донецьк╕й, Ки§вськ╕й, Луганськ╕й, Дн╕пропетровськ╕й та у Криму. На другому м╕сц╕ у птах╕вництв╕ зосталися качки. ╥х розводять у вс╕х зонах кра§ни. Виробництво качиного м'яса ма╓ тенденц╕ю до зростання: соб╕варт╕сть його значно нижча, н╕ж курячого. З ╕ншо§ птиц╕ поширен╕ гуси та ╕ндики, проте питома вага виробництва §хнього м'яса невелика.

Зб╕льшенню м'ясних ресурс╕в та сировини для хутрообробно§ промисловост╕ сприя╓ розвиток крол╕вництва. Ця галузь завжди погано розвивалась у колективних господарствах ╕ була зосереджена майже ц╕лком в особистих господарствах. Виробництво м'яса крол╕в зосереджене у Л╕состепу та Степу: у Черн╕г╕вськ╕й, Черкаськ╕й, Полтавськ╕й, Сумськ╕й, Микола§вськ╕й, К╕ровоградськ╕й областях.

Рибне господарство розвива╓ться на основ╕ ставк╕в, водоймищ Дн╕пра, Дн╕стра, П╕вденного Бугу, С╕верського Д╕нця, озер, лиман╕в та багатьох невеликих р╕чок. У нас розвиток ставкового рибництва стриму╓ться низкою фактор╕в. Серед них - обмежен╕ водн╕ ресурси, слабке використання наявних ставкових ресурс╕в, недостатн╕й агротехн╕чний та зоотехн╕чний р╕вень, погане утримання водосховищ. Тепер╕шн╓ виробництво товарно§ риби в Укра§н╕ не задовольня╓ потреб §§ населення.

Бдж╕льництво забезпечу╓ зб╕р меду. Окр╕м того, бджоли сприяють запиленню культурних рослин, що важливо для п╕двищення врожайност╕. Р╕вень розвитку бдж╕льництва визнача╓ться наявн╕стю медоносно§ рослинност╕ та к╕льк╕стю виробленого меду. Мед виробля╓ться переважно у Степу та Л╕состепу, де зосереджен╕ основн╕ медоносн╕ культури: гречка, соняшник. Там же ╓ велик╕ масиви сад╕в та яг╕дник╕в.

Шовк╕вництво культиву╓ться у б╕льшост╕ областей кра§ни, розташованих у р╕зних природно-економ╕чних зонах. Проте його розвиток не в╕дпов╕да╓ потребам кра§ни у сировин╕ для шовково§ промисловост╕.

4. Харчова промислов╕сть

За к╕льк╕стю зайнятих та за обсягом валово§ продукц╕§ харчова промислов╕сть належить до найважлив╕ших галузей господарства у б╕льшост╕ кра§н св╕ту. ╥§ розм╕щення т╕сно пов'язане з с╕льським господарством та, меншою м╕рою, з промислом риби. ╥й властива вельми складна структура: понад двадцять п╕дгалузей, що виробляють як готову продукц╕ю, так ╕ нап╕вфабрикати. Основними факторами §§ розм╕щення вважаються сировинний та споживчий. На сировину ор╕╓нтуються цукрова, плодоовочеконсервна, рибна, маслоб╕йна, а на споживача - хл╕бопекарна, кондитерська, молочна та броварна п╕дгалуз╕.

Найб╕льш╕ ареали сучасно§ харчово§ промисловост╕ - ╢вропа та П╕вн╕чна Америка . ╥хн╕ п╕дпри╓мства базуються як на м╕сцев╕й, так ╕ на ╕мпортн╕й сировин╕. Так, м'ясна промислов╕сть Франц╕§ та Дан╕§, маслоробна Н╕дерланд╕в, виноробна Франц╕§ та ╤спан╕§ працюють на власн╕й сировин╕. Значну частину продукц╕§, котру виробляють ц╕ кра§ни, експортують. З ╕мпортно§ сировини у кра§нах ╢вропи виробляють цукор, шоколад та ╕нш╕ продукти харчування. У США, Канад╕, як╕ волод╕ють величезними ресурсами, харчова промислов╕сть розвива╓ться на власн╕й сировин╕; т╕льки незначна к╕льк╕сть п╕дпри╓мств використову╓ ╕мпортну сировину. Тому тут яскраво виражена ор╕╓нтац╕я харчово§ промисловост╕ на спец╕ал╕зован╕ с╕льськогосподарськ╕ райони. Особливе м╕сце у св╕тов╕й харчов╕й промисловост╕ займають Австрал╕я та Нова Зеланд╕я. Ц╕ кра§ни мають велик╕ спец╕ал╕зован╕ с╕льськогосподарськ╕ райони, завдяки яким вони постачають на св╕товий ринок первинну с╕льськогосподарську продукц╕ю. Значна §§ частина переробля╓ться та вивозиться за кордон.

У б╕льшост╕ кра§н, що розвиваються, промислову переробку проходить незначна частина с╕льськогосподарсько§ продукц╕§. Високий р╕вень розвитку харчово§ промисловост╕ ╓ в небагатьох кра§нах, що розвиваються: Аргентин╕, Бразил╕§, Уругва§, ╤нд╕§ та ╕н. В ╕нших кра§нах ╓ т╕льки первинн╕ стад╕§ переробки, часто - не промислово§, а ручно§, завершальн╕ стад╕§ розташовуються у П╕вн╕чн╕й Америц╕, Зах╕дн╕й ╢вроп╕, Япон╕§.

Для розм╕щення харчово§ промисловост╕ характерною ╓ спец╕ал╕зац╕я за стад╕ями технолог╕чного циклу, коли перш╕ з них наближен╕ до сировини, а подальш╕ - до споживача. Прикладом може служити овочеконсервна галузь: виробництво пульпи з томат╕в безпосередньо у с╕льськогосподарському район╕ та виготовлення з не§ пасти, сок╕в у центр╕ споживання. У виноробств╕: первинне та повторне; у тютюнов╕й промисловост╕ - ферментац╕йне та тютюнове виробництва тощо. У склад╕ харчово§ промисловост╕ - понад 20 галузей, найважлив╕шими з яких ╓ цукрова, м'ясна, млинарська, маслосироробна, виноробна, маслоб╕йна, консервна, рибна, со╓ва.

Цукрова промислов╕сть Укра§ни розм╕щена переважно у л╕состепов╕й зон╕, у бурякос╕ючих районах. Цукров╕ заводи розм╕щен╕ в 13 областях. Найб╕льша концентрац╕я цукрово§ промисловост╕ - у В╕нницьк╕й, Хмельницьк╕й та Терноп╕льськ╕й областях.

М'ясна промислов╕сть забезпечу╓ населення св╕жим ╕ мороженим м'ясом, ковбасними виробами та м'ясними нап╕вфабрикатами. У структур╕ цих продукт╕в пров╕дне м╕сце займа╓ свинина та яловичина; використову╓ться також м'ясо птиц╕, баранина. Найб╕льш╕ м'ясокомб╕нати розм╕щен╕ у Ки╓в╕, Дн╕пропетровську, Полтав╕, Одес╕, Харков╕, Запор╕жж╕, В╕нниц╕, Черкасах. Велик╕ птахокомб╕нати, ор╕╓нтован╕ на виробництво м'яса, розм╕щен╕ поблизу найб╕льших м╕ст Укра§ни, а також у курортних зонах.

Молокопереробна промислов╕сть включа╓ маслоробну, сироварну, молочноконсервну галуз╕. В Укра§н╕ ╓ понад 500 п╕дпри╓мств молочно§ промисловост╕, у тому числ╕ 10 виробляють високояк╕сн╕ молочн╕ консерви. Найб╕льш╕ комб╕нати та заводи розм╕щен╕ у Ки╓в╕, Харков╕, Дн╕пропетровську, Одес╕, Львов╕, Запор╕жж╕, Кременчуц╕, Первомайську, Лубнах.

Масложирова промислов╕сть виробля╓ ╕ переробля╓ рослинн╕ жири та пов'язан╕ з ними продукти. Розм╕щен╕ п╕дпри╓мства ц╕╓§ галуз╕ поблизу сировинних район╕в. Д╕ють масложиркомб╕нати у Дн╕пропетровську, Полтав╕, Харков╕, Одес╕, Мар╕упол╕, Запор╕жж╕, К╕ровоград╕, Пологах.

Ол╕йножирова промислов╕сть - це переробка нас╕ння соняшника, со§, р╕паку, льону з метою виробництва ол╕§, маргарину, мила та ╕нших пох╕дних в╕д нас╕ння та ол╕§ продукт╕в: ол╕фи, соняшникового та со╓вого борошна, харчового б╕лку, мильно§ пасти, емульсолу, кул╕нарних жир╕в тощо. Найб╕льш╕ п╕дпри╓мства галуз╕ розм╕щен╕ у Запор╕жж╕, Одес╕, В╕нниц╕, Черн╕вцях, Слов'янську, Н╕жин╕, Дн╕пропетровську, К╕ровоград╕, Харков╕, Ки╓в╕, Львов╕, Донецьку, Ужгород╕.

Плодоовочеконсервна промислов╕сть зосереджена у степов╕й та, частково, л╕состепов╕й зонах. З розвитком та поглибленням районно§ спец╕ал╕зац╕§ с╕льського господарства ця галузь може набути базу для перетворення §§ на галузь експортного призначення. Сировина для овочеконсервно§ промисловост╕ малотранспортабельна, тому переробка §§ зд╕йсню╓ться б╕ля м╕сць вирощування. Найб╕льш╕ п╕дпри╓мства ц╕╓§ галуз╕ д╕ють у Криму, Одеськ╕й, Херсонськ╕й, Микола§вськ╕й областях. ╢ консервн╕ та овочесушильн╕ п╕дпри╓мства також у К╕ровоградськ╕й, Полтавськ╕й, Черкаськ╕й, В╕нницьк╕й, Закарпатськ╕й областях.

Млинарсько-круп'яна промислов╕сть забезпечу╓ населення борошном та крупами, а в╕дходи виробництва використовуються для виготовлення комб╕корм╕в. П╕дпри╓мства галуз╕ розм╕щен╕ у вс╕х великих, середн╕х та малих м╕стах ╕ зор╕╓нтован╕ як на сировину, так ╕ на споживача. Найб╕льш╕ центри: Ки§в, Харк╕в, Одеса, Микола§в, Запор╕жжя, Льв╕в, Терноп╕ль. Елеватори велико§ потужност╕ зосереджен╕ у Херсон╕, Микола╓в╕, Одес╕, Мар╕упол╕, Дн╕пропетровську, Запор╕жж╕, Кременчуц╕, Феодос╕§, Керч╕ тощо.

Хл╕бопекарна промислов╕сть ╓ в ус╕х м╕стах. Вона випуска╓ понад 300 вид╕в хл╕бобулочних вироб╕в. ╤сну╓ проблема забезпечення св╕жим хл╕бом глибинних район╕в кра§ни.

Виноробна промислов╕сть як сировину використову╓ виноград, фрукти, ягоди. Первинне виноробство розм╕щене у районах виробництва сировини, а вторинне виноробство та розлив вина розм╕щен╕ як у районах виробництва сировини, так ╕ у м╕сцях споживання. Найб╕льшими виробниками р╕зних виноградних вин та коньяк╕в ╓ м╕ста Криму, Одесько§, Херсонсько§, Микола§всько§ та Закарпатсько§ областей. У Донбас╕, Придн╕пров'§, деяких обласних центрах л╕состепово§ зони, де багато садк╕в та яг╕дник╕в, виробляються плодово-яг╕дн╕ вина.

Пиво-безалкогольна промислов╕сть - це майже 300 завод╕в, що виробляють пиво, плодово-яг╕дн╕ напо§, м╕неральн╕ води. Найб╕льш╕ пивзаводи розм╕щен╕ у Ки╓в╕, Харков╕, Донецьку, Черн╕гов╕, Микола╓в╕, Запор╕жж╕, Луганську. Потужност╕ з виробництва безалкогольних напо§в розм╕щен╕ у Ки╓в╕, Донецьку, Черкасах, Одес╕, Полтав╕, Харков╕, Запор╕жж╕. М╕неральна вода розлива╓ться на заводах у Миргород╕, Ки╓в╕, Сваляв╕, Ужгород╕, Одес╕, Харков╕, Саках, Черн╕гов╕, Запор╕жж╕, Черн╕вцях та ╕н.

Тютюнова промислов╕сть Укра§ни склада╓ться з 11 тютюнових фабрик, 7 ферментац╕йних завод╕в, 1 заводу ацетатних ф╕льтрат╕в. Центри тютюново§ промисловост╕: Ки§в, Черкаси, Льв╕в, Кременчук, Прилуки, Харк╕в, Дн╕пропетровськ, Одеса, Кам'янець-Под╕льський, Феодос╕я.

З ╕нших галузей харчово§ промисловост╕ поширене спиртове й л╕керо-гор╕лчане виробництво. Воно використову╓ в╕дходи цукрово§ промисловост╕, сокового виробництва, а також зерно та картоплю. Спиртов╕ заводи зосереджен╕ у Черкаськ╕й, В╕нницьк╕й, К╕ровоградськ╕й, Житомирськ╕й, Ки§вськ╕й та ╕нших областях. В Укра§н╕ д╕╓ б╕льше 40 п╕дпри╓мств л╕керо-гор╕лчано§ промисловост╕, зосереджених головним чином у великих м╕стах.

Рибна промислов╕сть розм╕щена у П╕вденному економ╕чному район╕ та прив'язана до порт╕в Керч╕, Бердянська, Мар╕уполя, Одеси, Очакова, Вилкова, Севастополя, ╤лл╕ч╕вська.


Лекц╕я 11.


Транспортна система


План

1. Зал╕зничний транспорт

2. Автомоб╕льний

3. Морський

4. Транспортний комплекс Укра§ни


Транспорт - найважлив╕ша ланка у сфер╕ економ╕чних стосунк╕в. В╕н бере участь у створенн╕ продукц╕§ та доставц╕ §§ споживачам, зд╕йсню╓ зв'язок м╕ж виробництвом та споживанням, м╕ж р╕зними галузями господарства, м╕ж кра§нами та ре╜╕онами. В╕н вплива╓ на розвиток господарства ╕ як споживач металу, енерг╕§, деревини, гуми, ╕нших продукт╕в. На нього припада╓ значна частина основних виробничих фонд╕в та промислово-виробничого персоналу. У св╕т╕ в систем╕ транспорту працю╓ понад 100 млн чол.

Транспорт - це комплекс, що склада╓ться з окремих вид╕в: зал╕зничного, морського, р╕чкового, автомоб╕льного, трубопров╕дного та пов╕тряного. У них сво§ особливост╕, переваги, вади та сфера застосування. Вони вза╓мод╕ють м╕ж собою ╕ становлять транспортну систему, що розвива╓ться п╕д впливом господарства у ц╕лому та окремих його галузей. Найб╕льший вплив на транспорт справля╓ промислов╕сть, бо вона форму╓ основн╕ вантажопотоки. Транспортний фактор ╓ одним з вир╕шальних при розм╕щенн╕ промислових п╕дпри╓мств.

С╕льське господарство вплива╓ на роботу транспорту залежно в╕д ступеня його ╕нтенсивност╕ та р╕вня розвитку агропромислово§ ╕нтеграц╕§. Транспорт вивозить с╕льськогосподарську продукц╕ю в натуральному та переробленому вигляд╕, завозить корми, паливо, м╕неральн╕ добрива, буд╕вельн╕ матер╕али, с╕льськогосподарськ╕ машини та запчастини до них. Високий р╕вень агропромислово§ ╕нтеграц╕§ знижу╓ транспортн╕ видатки, бо в╕дходи переробки с╕льськогосподарсько§ продукц╕§ залишаються усередин╕ АПК.

Буд╕вельна ╕ндустр╕я вплива╓ на розм╕щення транспорту через значн╕ потоки вантажу, особливо при концентрац╕§ великого буд╕вництва у визначеному район╕. У цьому випадку створю╓ться транспортний комплекс. При розосередженому буд╕вництв╕ галузь користу╓ться послугами м╕сцевого транспорту. При л╕н╕йному буд╕вництв╕ (дороги, трубопроводи) працю╓ в╕дпов╕дний в╕домчий транспорт.

Безпосередньо з транспортом пов'язан╕ зовн╕шня та внутр╕шня торг╕вля. Обсяг вантажооб╕гу з ╕ншими кра§нами залежить в╕д економ╕чних стосунк╕в з цими кра§нами. У внутр╕шн╕й торг╕вл╕ цей вантажооб╕г залежить в╕д багатьох фактор╕в: територ╕ально§ орган╕зац╕§ торг╕вл╕, особливостей товарних ресурс╕в, розм╕р╕в та складу товарооб╕гу, концентрац╕§ населення як споживача роздр╕бного товару та ╕н.

У процес╕ виробництва продукц╕§ та обм╕ну нею м╕ж окремими державами, ре╜╕онами, м╕стами складаються транспортно-економ╕чн╕ зв'язки, як╕ проявляються у вантажопотоках. Головним у вивченн╕ транспорту ╓ встановлення основних направлень вантаж╕в та пасажир╕в, виявлення нерац╕ональних перевезень та оптимального под╕лу вантаж╕в м╕ж окремими видами транспорту. Докладний анал╕з зв'язк╕в дозволя╓ дати науков╕ рекомендац╕§ щодо рац╕онального розм╕щення п╕дпри╓мств ╕ галузей господарства.

Транспортно-економ╕чн╕ зв'язки розр╕зняють за видами транспорту, вантажами, розм╕рами територ╕§. Вони можуть бути м╕жнародними, м╕жре╜╕ональними та внутр╕шн╕ми. Розм╕щення транспортно-економ╕чних зв'язк╕в залежить в╕д р╕вня розвитку кра§н та може м╕нятись п╕д впливом сусп╕льно-пол╕тично§ ситуац╕§ у св╕т╕.

У р╕зних кра§нах св╕ту розвиток транспортно§ системи в╕дбува╓ться по-сво╓му, але ма╓ багато сп╕льних рис. Наприклад, як у розвинених кра§нах, так ╕ в кра§нах, що розвиваються, види транспорту, §хн╕ основн╕ фонди належать або держав╕, або приватним компан╕ям. Так, у США зал╕зниц╕ належать к╕льком монопол╕ям, а у Велик╕й Британ╕§, Франц╕§, Н╕меччин╕, ╤нд╕§, Аргентин╕, Бразил╕§, Мексиц╕, ╤ндонез╕§, Туреччин╕ та ╕нших кра§нах вони ╓ власн╕стю держави. В переважн╕й б╕льшост╕ держав св╕ту зал╕зниц╕ не дов╕ряються приватним компан╕ям.

Найб╕льш розвинена транспортна система кра§н ╢вропи та П╕вн╕чно§ Америки, де зосереджено понад половини зал╕зничних кол╕й, рухомого складу, шосейних шлях╕в, автопарку тощо. У цих кра§нах досягнуто високого техн╕чного р╕вня розвитку транспорту (велик╕ швидкост╕, ре╜улярн╕сть сполучення, в╕дносна дешевизна, масов╕ перевезення вантаж╕в та пасажир╕в, в╕дносна безпека, пост╕йне оновлення засоб╕в транспорту та ╕н.). Кра§нам, що розвиваються, властивий низький р╕вень розвитку вид╕в транспорту, застар╕лий р╕знотипний склад, малопотужний парк локомотив╕в, вагон╕в, автомоб╕л╕в, непридатне обладнання. У багатьох кра§нах Аз╕§, Африки та Латинсько§ Америки користуються послугами таких арха§чних вид╕в транспорту, як в'ючний та гужовий, працюють носильники та рикш╕. В'ючний транспорт розповсюджений у троп╕чн╕й Африц╕, г╕рських областях П╕вденно§ Америки, пустелях та нап╕впустелях Аз╕§, рикш╕ та велорикш╕ - у П╕вденн╕й та П╕вденно-Сх╕дн╕й Аз╕§.

Робота транспортно§ системи характеризу╓ться довжиною мереж╕ шлях╕в сполучення (30 млн км), рухомим складом (350 млн автомоб╕л╕в, 65 тис. суден, дек╕лька м╕льйон╕в вагон╕в, сотн╕ тисяч локомотив╕в), чисельн╕стю зайнятих на транспорт╕ (100 млн чол.), вагою вантаж╕в, що перевозяться (понад 100 млрд т на р╕к) вантажооб╕гом (45 трлн тонно-к╕лометр╕в на р╕к), пасажирооб╕гом (10 трлн пасажирок╕лометр╕в на р╕к).

Вс╕ шляхи сполучення та вс╕ транспортн╕ засоби св╕ту у сукупност╕ творять св╕тову транспортну систему, яка пост╕йно удосконалю╓ться не т╕льки техн╕чно, але й орган╕зац╕йно.

У зв'язку з цим виникли форми сум╕сно§ експлуатац╕§ дек╕лькох вид╕в транспорту. Наприклад, безперевантажувальне сполучення у форм╕ контейнерних перевезень: товар перем╕щу╓ться р╕зними видами транспорту в╕д в╕дправника до отримувача без пром╕жних перевантажень.

У ╢вроп╕ ведеться робота ╕з створення транс╓вропейсько§ транспортно-енергетично§ мереж╕, концепц╕я яко§ з'явилась ще у 1990 роц╕. Сутн╕сть концепц╕§ - у в╕дпрацюванн╕ ч╕ткого механ╕зму координац╕§ роботи р╕зних вид╕в транспорту, зокрема, у орган╕зац╕§ комб╕нованих (зм╕шаних) перевезень з ч╕ткою вза╓мод╕╓ю р╕зних вид╕в транспорту. В кра§нах ╢С комб╕нован╕ перевезення становлять 4% в╕д загального обсягу вантажооб╕гу, а в окремих кра§нах - в╕д 10 до 40%. На Н╕меччину та Франц╕ю припада╓ 90% в╕д загального обсягу зм╕шаних перевезень. Для комб╕нованого транспорту плану╓ться створення зал╕зничного напрямку П╕вн╕ч-П╕вдень, до якого буде залучена й Укра§на. Як перспективний напрямок плану╓ться орган╕зац╕я перевезення навантажених автомоб╕л╕в на зал╕зничних платформах спец╕ал╕зованих вантажних по§зд╕в, рух яких буде зд╕йснюватись вноч╕ з╕ швидк╕стю 160 км/год. Потяг довжиною 1500-2000 м здатний прийняти до 100 вантаж╕вок. Розроблено 10 схем доставки вантаж╕в комб╕нованими перевезеннями.

Розвиток св╕тово§ транспортно§ системи характеризу╓ться зб╕льшенням шлях╕в сполучення ╕ вантажних та пасажирських перевезень. При цьому зростання перевезень перевищу╓ зр╕ст довжини та розгалуженост╕ транспортно§ мереж╕. У структур╕ транспортних шлях╕в найб╕льшу питому вагу мають автомоб╕льн╕: понад 70%, 1/5 частина припада╓ на ав╕ал╕н╕§ й лише 5% - на зал╕зниц╕. Дал╕ йдуть трубопров╕дний та внутр╕шн╕й водний транспорт.

За обсягом вантажооб╕гу перше м╕сце займа╓ морський транспорт - 70%; пот╕м ╕дуть зал╕зничний та автомоб╕льний транспорт. Це поясню╓ться зростанням морських перевезень та §хньою середньою дальн╕стю, значно б╕льшою, н╕ж у ╕нших вид╕в транспорту. У вантажооб╕гу св╕тово§ транспортно§ системи переважають розвинен╕ кра§ни.

1. Зал╕зничний транспорт

Зал╕зничний транспорт надзвичайно важливий для внутр╕шн╕х перевезень. Довжина зал╕зниць св╕ту становить приблизно 1,3 млн км. Б╕льше половини експлуатац╕йно§ довжини припада╓ на розвинен╕ кра§ни ╕ лише 1/5 - на т╕, як╕ розвиваються. В╕дпов╕дно, у першому випадку щ╕льн╕сть дор╕г набагато вища, н╕ж у другому. Найб╕льш висока вона у Бельг╕§, Н╕меччин╕, Швейцар╕§: 4-18 км/100 км2. У багатьох кра§нах цей показник не перевищу╓ 0,1-0,5 км/100 км2. ╢ кра§ни, як╕ не мають зал╕зниць: К╕пр, Лаос, Н╕гер, Чад, Бурунд╕, ╤сланд╕я тощо.

Зал╕знична мережа розвинених кра§н вир╕зня╓ться високою пропускною здатн╕стю. Цей показник залежить в╕д к╕лькост╕ прокладених л╕н╕й. Б╕льша частина дор╕г - однокол╕йна; двокол╕йн╕ та багатокол╕йн╕ становлять приблизно 1/7 загально§ довжини зал╕зниць св╕ту. Багатокол╕йн╕ дороги розташован╕ на п╕дходах до великих зал╕зничних вузл╕в. ╤нод╕ у потужних ╕ндустр╕альних районах м╕ж постачальником та споживачем сировини проклада╓ться дек╕лька шлях╕в для безпереб╕йно§ поставки вуг╕лля, зал╕зно§ руди тощо.

Характерною особлив╕стю цього виду транспорту ╓ наявн╕сть великих за довжиною трансконтинентальних дор╕г. У ╢вроп╕ це Брест (Франц╕я) - Париж - Берл╕н - Варшава - Москва - ╢катеринбург, Копенгаген - Гамбург - Франкфурт-на-Майн╕ - М╕лан - Рим - Реджо-д╕-Калабр╕я, Амстердам - Брюссель - Париж - Мадрид - Кад╕с та багато ╕нших, що перетинають континент у р╕зних напрямках. Працю╓ багатофункц╕ональна тунельна дорога п╕д Ла-Маншем, що з'╓днала Франц╕ю та Англ╕ю.

Найб╕льш╕ трансконтинентальн╕ зал╕зниц╕ в Америц╕: Гал╕факс - Монреаль - В╕нн╕пег - Ванкувер, Нью-Йорк - Чикаго - С╕етл - Сан-Франциско, Балтимор - Сент-Лу§с - Лос-Анджелес, Буенос-Айрес - Вальпара§со, Буенос-Айрес - Антофагаста. Споруджу╓ться зал╕зниця, яка з'╓дна╓ п╕вн╕чн╕ райони Америки з п╕вденними. В Африц╕ нема╓ таких великих дор╕г. Виняток становлять дороги, прокладен╕ у широтному напрям╕ на п╕вдн╕ материка: Лобиту - Бейра та Людер╕ц - Дурбан. В Австрал╕§ в╕дома дорога С╕дней - Перт. В Аз╕§ трива╓ робота по об'╓днанню зал╕знично§ мереж╕ континенту: споруджу╓ться трансаз╕атська дорога в╕д Стамбула до С╕нгапуру (14 тис. км). В ╤нд╕§ побудована транс╕нд╕йська зал╕зниця. У Рос╕§ д╕╓ Транссиб╕рська маг╕страль Челяб╕нськ - Владивосток. Паралельно §й прокладен╕ П╕вденносиб╕рська та Сиб╕рська маг╕страл╕. П╕сля завершення буд╕вництва зал╕зниц╕ в Кита§, яка з'╓дна╓ м╕сто Ош (Киргизстан) з китайською транспортною системою для кра§н Центрально§ Аз╕§ з'явиться альтернативний рос╕йському китайський вих╕д до порт╕в Тихого океану.

Р╕вень техн╕чно§ оснащеност╕ дуже важливий для характеристики розм╕щення зал╕зничного транспорту. На дорогах США та Зах╕дно§ ╢вропи, Япон╕§ д╕ють маг╕страл╕ з╕ зб╕льшеною швидк╕стю руху. Пасажирськ╕ по§зди тут курсують з╕ швидк╕стю 200-250 км/год. Застосування електрично§ тяги найб╕льш поширене в ╢вроп╕.

У кра§нах, що розвиваються, техн╕чний р╕вень зал╕зничного транспорту низький: застосову╓ться р╕знотипний рухомий склад, здеб╕льшого малопотужн╕ локомотиви, вагони мало§ вантажност╕, значне м╕сце належить паров╕й тяз╕.

У всьому св╕т╕ спостер╕га╓ться тенденц╕я до зниження питомо§ ваги зал╕зничного транспорту в загальному обсяз╕ вантажо- та пасажироперевезень. Проте цей вид транспорту ще довго вестиме перед у транспортн╕й систем╕ св╕ту.

2. Автомоб╕льний

Автомоб╕льний транспорт почав розвиватись п╕зн╕ше за зал╕зничний. В╕н використову╓ться для перевезень на близьк╕ в╕дстан╕, але з кожним роком зроста╓ питома вага транспортування на велик╕ в╕дстан╕. З 30 млн км шляхово§ мереж╕ св╕ту 20 млн км припада╓ на автомоб╕льн╕ шляхи. Цей вид характеризу╓ться наявн╕стю шлях╕в з твердим покриттям, станом та розм╕щенням рухомого складу. В╕н б╕льш розвинений там, де ╓ розгалужена мережа шосейних шлях╕в та численний автомоб╕льний парк. Це, перш за все, США, Япон╕я, кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи. Автопарк св╕ту нал╕чу╓ понад 500 млн автомоб╕л╕в.

Забезпечен╕сть автомоб╕лями населення р╕зних кра§н св╕ту ма╓ р╕зн╕ показники. Так, у США один автомоб╕ль припада╓ на 1,5 чол. ; а у кра§нах, що розвиваються, - до к╕лькох десятк╕в чолов╕к на один автомоб╕ль.

Необх╕дною умовою розвитку автотранспорту ╓ сучасн╕ автошляхи. Найрозвинен╕шу мережу автошлях╕в мають т╕ кра§ни, де розм╕щена значна частина автопарку св╕ту: США, Зах╕дна ╢вропа, Япон╕я, Канада. Там споруджуються автобани - багатосмужн╕ маг╕страл╕ з високою пропускною здатн╕стю.

У кра§нах, що розвиваються, б╕льше половини автошлях╕в - без твердого покриття, тому вони використовуються сезонно. Дороги з твердим покриттям побудован╕ там б╕ля великих м╕ст або у приморськ╕й зон╕. Мережа автошлях╕в погано розгалужена. На р╕зних стад╕ях буд╕вництва перебувають трансаз╕атська (Стамбул-С╕нгапур), трансафриканська (Момбаса-Лагос), транссахарська та ╕нш╕ маг╕страл╕, як╕ покликан╕ сприяти розвитку автотранспорту та економ╕ки цих держав.

Частка автотранспорту в загальному вантажооб╕гу у р╕зних кра§нах ма╓ не однаков╕ показники. Так, у Австрал╕§ на автотранспорт припада╓ б╕льше 50% вантажооб╕гу внутр╕шнього сполучення ус╕х вид╕в транспорту. У кра§нах Зах╕дно§ ╢вропи -45%, у П╕вн╕чн╕й Америц╕ -20%, у кра§нах, що розвиваються, в Африц╕, Аз╕§ та Латинськ╕й Америц╕ -20-35%.

Пасажирооб╕г автобусних л╕н╕й св╕ту перевищу╓ пасажирооб╕г зал╕зничного транспорту. Значна роль у пасажирооб╕гу належить легковому транспорту. На його частку в економ╕чно розвинених кра§нах припада╓ понад 70% пасажирооб╕гу автотранспорту.

3. Морський

Морський транспорт служить для зовн╕шньоеконом╕чних зв'язк╕в. Лише у деяких кра§нах, - таких як Рос╕я, США, Китай, Канада, Бразил╕я, Франц╕я, - морський транспорт зд╕йсню╓ каботажн╕ перевезення. Цей транспорт перевозить понад 80% зовн╕шньоторговельних вантаж╕в, в╕н найб╕льш дешевий, бо експлуатац╕я морських шлях╕в не вимага╓ значних витрат на утримання мереж╕, як в ╕нших видах транспорту. Сучасн╕ морськ╕ судна здатн╕ перевозити вантаж╕ будь-яких розм╕р╕в та ваги.

Б╕льша частина вантажооб╕гу морського транспорту припада╓ на наливн╕ вантаж╕ - нафту й нафтопродукти. Суховантаж╕ мають меншу питому вагу. В §хн╕й структур╕ переважають основн╕ масов╕ вантаж╕, пот╕м - генеральн╕ та другорядн╕ масов╕.

У структур╕ морського транспорту переважають спец╕ал╕зован╕ судна - танкери, рудовози, рефрижератори, л╕совози, судна типу "Ро-Ро" з горизонтальним способом навантажувально-розвантажувальних роб╕т. Б╕льше половини св╕тового флоту становлять танкери, що пов'язано з розвитком св╕тового нафтового ринку.

Морський флот зосереджений у десятьох найб╕льших судновласницьких кра§нах св╕ту: Грец╕§, Япон╕§, США, Велик╕й Британ╕§, Норвег╕§, Рос╕§, Кита§, С╕нгапур╕, Н╕меччин╕, Л╕бер╕§.. На §хню частку припада╓ 70% тоннажу св╕тового флоту.

Судноплавн╕ компан╕§ багатьох кра§н ре╓струють сво§ судна п╕д так званим "зручним" або "п╕дставним" прапором. Тому до великих судновласницьких кра§н належать Панама, Грец╕я, Л╕бер╕я, С╕нгапур, К╕пр, що надають "зручний" прапор. У цих кра§нах податки на прибуток у к╕лька раз╕в нижч╕, н╕ж у США, Н╕меччин╕, Япон╕§, зароб╕тна платня моряк╕в значно менша, §хн╕ права погано захищен╕, техн╕чному стану суден прид╕ля╓ться менше уваги.

У св╕т╕ нал╕чу╓ться понад 2000 морських порт╕в . До найб╕льших в╕дносяться порти з вантажооб╕гом понад 10 млн т. Б╕ля 20 порт╕в мають вантажооб╕г понад 60 млн т: Роттердам, С╕нгапур, Кобе, Новий Орлеан, Нью-Йорк, Т╕ба, Нагоя, Йокогама, Шанхай, Марсель, Осака, Кавасаки, Гавр, Антверпен, Ток╕о та ╕нш╕.

Морськ╕ шляхи, залежно в╕д характеру §хнього використання, под╕ляються на м╕жнародн╕ океанськ╕, м╕жнародн╕ морськ╕, шляхи ре╜╕онального значення та внутр╕шн╕ або каботажн╕ шляхи. За ╕нтенсивн╕стю судноплавства основне м╕сце належить Атлантичному океану, пот╕м ╕дуть Тихий та ╤нд╕йський океани. М╕жнародн╕ ре╜╕ональн╕ морськ╕ перевезення зд╕йснюються у морських басейнах: Середземноморському, П╕вн╕чноморському, Балт╕йському, Карибському.

Головн╕ вантаж╕ морського транспорту - нафта й нафтопродукти, зал╕зна руда, зерно, кам'яне вуг╕лля, сировина та нап╕вфабрикати для алюм╕н╕╓во§ промисловост╕, фосфорити, л╕с ╕ л╕соматер╕али.

Вантажопотоки зерна спрямовуються з кра§н-експортер╕в (США, Канада, Австрал╕я, Аргентина) до кра§н Зах╕дно§ ╢вропи, Япон╕§, деяких кра§н Аз╕§, Африки та Латинсько§ Америки. Цукор транспортують з Ф╕л╕пп╕н, ╤ндонез╕§, Дом╕н╕кансько§ Республ╕ки - до ╢вропи та П╕вн╕чно§ Америки. Бавовну везуть з ╤нд╕§, ╢гипту, США, Мексики, Бразил╕§ - до кра§н ╢вропи, Япон╕§.

Внутр╕шн╕й водний транспорт перевозить вантаж╕ та пасажир╕в по р╕чках, озерах та штучних водоймищах. За вантажооб╕гом та пасажирооб╕гом цей вид транспорту поступа╓ться ус╕м ╕ншим. За чисельн╕стю суден в╕н переважа╓ морський транспорт, але за загальною тоннажн╕стю поступа╓ться йому у п╕втора десятки раз╕в. У структур╕ внутр╕шнього водного транспорту переважають наливн╕ судна. Найб╕льш розвинений цей транспорт у США, Н╕меччин╕, Канад╕, Франц╕§, Н╕дерландах, Бельг╕§, Рос╕§, Укра§н╕, Угорщин╕, Словаччин╕. На США припада╓ б╕льше половини вантажооб╕гу водного транспорту економ╕чно розвинених кра§н св╕ту. Основн╕ вантаж╕: нафта, нафтопродукти, вуг╕лля, кокс, буд╕вельн╕ матер╕али. У ц╕й кра§н╕ розм╕щення виробництва, конф╕гурац╕я внутр╕шн╕х водних шлях╕в, напрямок основних вантажопоток╕в орган╕чно зб╕гаються, що стимулю╓ подальший розвиток внутр╕шнього водного транспорту. Внутр╕шн╕ водн╕ шляхи проходять через територ╕§ переважно§ б╕льшост╕ штат╕в. Вони включають р╕чки велико§ протяжност╕, канали, м╕жбасейнов╕ сполучення, систему Великих озер. Найважлив╕ш╕ у систем╕ внутр╕шнього водного транспорту: р╕чка М╕сс╕с╕п╕ з М╕ссур╕, Огайо, Теннесс╕, Велик╕ озера (Верхн╓, М╕чи╜ан, Гурон, Ер╕, Онтар╕о). Велик╕ озера пов'язан╕ м╕ж собою та мають вих╕д до океану р╕чкою св. Лаврент╕я, Баржевим каналом та р╕чкою Гудзон. Важливе значення ма╓ також Береговий канал завдовжки 4 тис. км, розташований у прибережн╕й смуз╕ Атлантичного океану. В╕н з'╓дну╓ найб╕льш╕ м╕ста узбережжя та гирла р╕чок, що впадають до океану, оптим╕зуючи таким чином внутр╕шню р╕чкову систему та каботажне плавання.

Система водних шлях╕в Зах╕дно§ ╢вропи, на в╕дм╕ну в╕д США, зор╕╓нтована на зовн╕шню торг╕влю, ╕ тому в перевезеннях переважають мал╕ обсяги. Найважлив╕шими водними шляхами Зах╕дно§ ╢вропи ╓ Рейн з притоками Майн, Неккер та ╕н., Везер, Ельба, Одер, В╕сла, Маас, Шельда, Рона, Дунай. У ╓дину систему вони з'╓днан╕ завдяки каналам. У Сх╕дн╕й ╢вроп╕ найб╕льш╕ р╕чков╕ системи: Волга з притоками, Дн╕про з притоками, П╕вн╕чна Дв╕на. Р╕чков╕ системи як Зах╕дно§, так ╕ Сх╕дно§ ╢вропи, завдяки каналам та ╕ншим г╕дротехн╕чним спорудам, ╓ ╓диним водним шляхом. Зараз ╕деться про §хн╓ сполучення, - тод╕ буде створено ╓диний водний внутр╕шн╕й шлях ╢вропи.

Найб╕льш╕ порти внутр╕шн╕х водних шлях╕в зосереджен╕ у гирлах р╕чок, як-от Гамбург, Бремен, Роттердам, Антверпен, Гавр, Архангельськ, Астрахань, Херсон та ╕н.

Кра§ни, що розвиваються, мають потужн╕ р╕чков╕ системи: Амазонка, Меконг, Тигр, Н╕гер, Конго, Замбез╕ тощо. Проте у цих кра§нах нема╓ мереж╕ судноплавних канал╕в, ╕ тому р╕чки використовуються не в повну м╕ру. Це й визнача╓ слабкий р╕вень розвитку портового господарства та р╕чкового флоту.

Трубопров╕дний транспорт призначений для транспортування нафти й газу ╕, в окремих випадках, сипких вантаж╕в (вуг╕лля, вапняку, руди). Цей вид транспорту виник пор╕вняно нещодавно ╕ стр╕мко розвива╓ться. Зараз у св╕т╕ нарахову╓ться б╕льш 13 млн км трубопровод╕в ╕ щороку ця к╕льк╕сть зроста╓.

Найб╕льш потужний розвиток трубопров╕дний транспорт одержав у нафто- й газодобувних кра§нах ╕ кра§нах-споживачах нафти, нафтопродукт╕в та газу. Найб╕льш╕ трубопроводи знаходяться у США, Канад╕, Рос╕§. Найб╕льш╕ нафтопродуктопроводи: Гьюстон - Нью-Йорк (2,5 тис. км), Бьюмонд - Л╕ндон (штат Нью-Джерс╕; 2,5 тис. км), Мексиканська затока - Чикаго (2,1 тис. км), Трансаляск╕нський трубопров╕д (2,3 тис. км) та ╕н. Найб╕льш╕ нафтопроводи у Канад╕: Редуотер - Порт-Кредит (4,8 тис. км) та Едмонтон - Монреаль (3,2 тис. км).

У Зах╕дн╕й ╢вроп╕ напрямок нафтопровод╕в - в╕д порт╕в до великих промислових центр╕в: Гавр - Париж, Кад╕с - Сарагоса, Марсель - Кельн, Тр╕╓ст - ╤н╜ольштадт, Генуя - Мюнхен, В╕льгельмсгафен - Кельн, Роттердам - Везель та ╕н.

У кра§нах Близького Сходу та П╕вн╕чно§ Африки напрямок нафтопровод╕в - в╕д родовищ до портових м╕ст. На Сход╕ прокладен╕ нафтопроводи до берег╕в Середземного моря та Персько§ затоки: Трансарав╕йський Абкайк (Сауд╕вська Арав╕я) - Сайда (Л╕ван), Киркук (╤рак) -Тр╕пол╕ (Л╕ван), Киркук - Бан╕яс (Сир╕я) та ╕н. У П╕вн╕чн╕й Африц╕ нафтопроводи прокладен╕ в╕д родовищ у Сахар╕ до порт╕в Беджайя (Алжир) та Сехира (Тун╕с).

Газопроводи експлуатуються переважно в кра§нах ╢вропи та П╕вн╕чно§ Америки. Б╕льше половини газопровод╕в св╕ту зосереджено у США.

Пов╕тряний транспорт обслугову╓ як внутр╕шн╕, так ╕ м╕жнародн╕ л╕н╕§. В╕н зайнятий, головним чином, перевезенням пасажир╕в. Приблизно п'ята частина обороту - перевезення вантаж╕в. Високий розвиток ав╕атранспорт одержав у економ╕чно розвинених кра§нах. Ав╕акомпан╕§ США зд╕йснюють третину св╕тових пов╕тряних перевезень. При цьому б╕льша частина припада╓ на внутр╕шн╕ л╕н╕§.

╤з 20 найб╕льших аеропорт╕в св╕ту (пасажирооб╕г понад 20 млн чол.) 12 знаходиться у США: О'хара ( Чикаго), Атланта, Далас, Лос-Анджелес, Сан-Франциско, Денвер та ╕нш╕. У кра§нах Зах╕дно§ ╢вропи найб╕льшими аеропортами ╓: Лондон, Франкфурт-на-Майн╕, Париж, Рим.

На в╕дм╕ну в╕д зал╕зничного транспорту, де власником у б╕льшост╕ кра§н виступа╓ держава, в ав╕атранспорт╕ значна вага приватних компан╕й. В США майже весь ав╕атранспорт знаходиться у руках приватних компан╕й, а у Велик╕й Британ╕§, Франц╕§, Н╕дерландах, ПАР, Австрал╕§, Канад╕ в╕н ц╕лком або частково одержавлений.

4. Транспортний комплекс Укра§ни

Транспорт Укра§ни представля╓ собою потужну систему, що включа╓ вс╕ види транспорту: зал╕зничний, р╕чковий, морський, автомоб╕льний, пов╕тряний, трубопров╕дний.

Експлуатац╕йна довжина зал╕зничних кол╕й загального користування становить 22,6 тис. км. На цей вид транспорту припада╓ 41% вантажооб╕гу. Найгуст╕ша мережа зал╕зниць - у Донбас╕, Придн╕пров'§, а також у зах╕дних областях. Найб╕льш забезпечен╕ зал╕зничною кол╕╓ю област╕: Донецька, Льв╕вська, Черн╕вецька (мал. 6.6). Територ╕ально зал╕зничний транспорт под╕лено на ш╕сть зал╕зниць: П╕вденно-Зах╕дну (Центр-Ки§в), Льв╕вську, П╕вденну (Харк╕в), Донецьку, Придн╕провську (Дн╕пропетровськ), Одеську.

Найважлив╕ш╕ внутр╕шн╕ л╕н╕§: Донбас - Кривий Р╕г, Харк╕в - Севастополь, Ки§в - Льв╕в, Льв╕в - Одеса, Харк╕в - Нижньодн╕провськ - Херсон. Для оптим╕зац╕§ в╕дстаней та вантажооб╕гу введен╕ з'╓днувальн╕ л╕н╕§: Нижньодн╕провськ - Павлоград - Червоноарм╕йськ, Червоний Лиман - Куп'янськ, Фаст╕в - Новоград-Волинський, Черн╕г╕в - Овруч - Б╕локорович╕.

Вих╕д до ╓вропейських кра§н зд╕йсню╓ться по л╕н╕ях: Володимир-Волинський - Катов╕це, Льв╕в - Крак╕в, Чоп - Прага, Чоп - Будапешт. Поромна л╕н╕я ╤лл╕ч╕вськ - Варна да╓ вих╕д на Балкани.

Р╕чковий транспорт експлуату╓ понад 3,0 тис. км судноплавних шлях╕в. Його питома вага у вантажооб╕гу транспорту кра§ни становить 1%, у пасажирооб╕гу - менше 0,5%. У структур╕ перевезень переважають м╕нерально-буд╕вельн╕ матер╕али, кам'яне вуг╕лля, кокс, зал╕зна руда. У перевезеннях вантаж╕в та пасажир╕в пров╕дне м╕сце належить Дн╕провському басейну (близько половини водних шлях╕в). Важливе значення, особливо для м╕жнародних економ╕чних зв'язк╕в, ма╓ судноплавство по Дунаю (К╕л╕йське гирло). Судноплавство зд╕йсню╓ться також по р╕чках П╕вденний Буг, Дн╕стер, С╕верський Донець, Сула, Псел, Самара, Тетер╕в, Рось, ╤нгулець, ╤нгул, Горинь, Тиса. Найб╕льш╕ р╕чков╕ порти: Ки§в, Черкаси, Кременчук, Дн╕продзержинськ, Дн╕пропетровськ, Запор╕жжя, Каховка, Херсон, Микола§в, ╤зма§л, Рен╕, Б╓лгород-Дн╕стровський, Усть-Дунайськ.

Морський транспорт кра§ни ма╓ важливе значення перш за все для зовн╕шньоеконом╕чних зв'язк╕в. Його частка у вантажооб╕гу транспорту становить 5%. Судноплавство на Чорному та Азовському морях розвива╓ться завдяки ц╕л╕й низц╕ економ╕чних фактор╕в. У нашому морському транспорт╕ ╓ ус╕ види морських перевезень. Найважлив╕ш╕ порти Укра§ни: Одеса, Микола§в, ╤лл╕ч╕вськ, П╕вденний, Херсон, Мар╕уполь, Керч, Феодос╕я, ╤зма§л, Бердянськ, Ген╕чеськ, Севастополь. Основн╕ вантаж╕ морських порт╕в: кам'яне вуг╕лля, руди, хл╕б, с╕ль, фрукти, цукор, чай, тютюн, нафта, метал, риба, будматер╕али, обладнання, добрива тощо.

Автомоб╕льний транспорт за вантажооб╕гом (близько 5%) поступа╓ться зал╕зничному та морському. Мережа автошлях╕в у нас досить розвинена. Кращ╕ дороги розм╕щен╕ у Донецько-Придн╕провському район╕ та у центральних областях. Найважлив╕ш╕ автомаг╕страл╕: Одеса - Ки§в - Черн╕г╕в, Харк╕в - Донбас, Дн╕пропетровськ - Запор╕жжя - С╕мферополь, Льв╕в - Ки§в, Харк╕в - Ки§в, Полтава - Кишин╕в. Автомоб╕льний транспорт поступово ╕нтегру╓ться у високорозвинену ╓вропейську автомоб╕льну комун╕кац╕йну систему. До ц╕╓§ системи наш транспорт буде залучено п╕сля введення в д╕ю першокласно§ транс╓вропейсько§ автостради "Ки§в-Мадрид". Паромною переправою ╤лл╕ч╕вськ-Пот╕, яка ╓ найкоротшим шляхом м╕ж Заходом ╕ Сходом, автомоб╕льн╕ вантаж╕ разом з автомоб╕лями будуть транспортуватись в кра§ни Закавказзя, а дал╕ переправою Баку-Туркмен-Баш╕ в кра§ни Центрально§ ╕ П╕вденно§ Аз╕§.

Пов╕тряний транспорт зор╕╓нтований на перевезення пасажир╕в. У транспортному вантажооб╕гу його частка менша за 1%. У нас розвинена мережа ав╕ал╕н╕й та аеропорт╕в; найб╕льш╕ з них: Ки§в, Харк╕в, Одеса, Дн╕пропетровськ, Луганськ, Донецьк, Льв╕в, Запор╕жжя, В╕нниця. Деяк╕ з них мають статус м╕жнародних. М╕жнародн╕ л╕н╕§ пов'язують Укра§ну з кра§нами ╢вропи, Америки, Аз╕§ та Африки.

Трубопров╕дний транспорт (48% вантажооб╕гу) сформувався на баз╕ укра§нських родовищ нафти та газу ╕ отримав розвиток в 70-80-т╕ роки завдяки спорудженню трубопровод╕в для транспортування рос╕йсько§ та туркменсько§ вуглеводнево§ сировини. Трубопров╕дна система ма╓ потужну та розгалужену мережу маг╕стральних нафто- та газопровод╕в: понад 35 тис. км газопровод╕в великого д╕аметру, 4 тис. км нафтопровод╕в, 4,5 тис. км нафтопродуктопровод╕в, 120 компресорних станц╕й, 13 п╕дземних сховищ. Укра§на ╓ одним з найпотужн╕ших у св╕т╕ транспортувальник╕в нафти та газу (з Рос╕§ та Туркмен╕§) до ╢вропи. В перспектив╕ плану╓ться буд╕вництво великих транс╓вроаз╕атських трубопровод╕в з ╤рану через П╕вн╕чний Кавказ (Рос╕я) в Укра§ну, а також нафтопроводу з ╤рану через Азербайджан до порт╕в Груз╕§ ╕ дал╕ морським транспортом в кра§ну (Одеса). Для подальшого транспортування ц╕╓§ нафти передбачено створення нафтопроводу Одеса-Броди (Льв╕вська область) -Гданськ (Польща). В ц╕й принципово нов╕й транспортн╕й систем╕ важливою ланкою буде нафтотерм╕нал, що споруджу╓ться поблизу Одеси. В Укра§н╕ д╕ють нафтопроводи: Долина - Дрогобич, Битк╕в - Надв╕рна, Качан╕вка - Охтирка, Гн╕динц╕ - Прилуки - Кременчук - Херсон, Кременчук - Черкаси, Лисичанськ - Кременчук - Херсон - Одеса. По наш╕й територ╕§ проходить транзитний нафтопров╕д "Дружба". Д╕ють також нафтопродуктопроводи, наприклад Кременчук - Лубни - Ки§в. Газопроводи Укра§ни: Дашава - Льв╕в - Ки§в - Москва, Шебелинка - Харк╕в - Брянськ, Шебелинка - Полтава - Ки§в, Шебелинка - Дн╕пропетровськ - Кривий Р╕г - Одеса - Кишин╕в. Проектн╕ потужност╕ газотранспортно§ системи Укра§ни дозволяють щор╕чно транспортувати в ╢вропу 160 млрд м3 газу. Потужн╕сть нафтопровод╕в по прийому нафти - 125 млн т на р╕к, по транзиту - 65 млн т. В╕дом╕ й ╕нш╕ трубопроводи: гасопров╕д Грозний - Донбас, етиленопров╕д Угорщина - Калуш, ам╕акопров╕д Тольятт╕ - Одеса.


Лекц╕я 12


М╤ЖНАРОДНИЙ ТЕРИТОР╤АЛЬНИЙ ПОД╤Л ПРАЦ╤ ТА СВ╤ТОВ╤ ЗОВН╤ШНЬОЕКОНОМ╤ЧН╤ ЗВ'ЯЗКИ


План

1. Сутн╕сть м╕жнародного под╕лу прац╕

2. Соц╕ально-економ╕чна типолог╕я кра§н

3. Економ╕чна ╕нтеграц╕я. Економ╕чн╕ сп╕лки.

4. Форми зовн╕шньоеконом╕чно§ д╕яльност╕

5. Зони сп╕льного п╕дпри╓мництва

6. Зовн╕шньоеконом╕чн╕ зв'язки Укра§ни

1. Сутн╕сть м╕жнародного под╕лу прац╕

Сутн╕сть м╕жнародного под╕лу прац╕, основн╕ потоки кап╕талу та робочо§ сили. П╕д м╕жнародним територ╕альним под╕лом прац╕ (ТПП) розум╕╓ться процес концентрац╕§ в окремих кра§нах виробництва товар╕в та надання послуг понад необх╕дн╕ внутр╕шн╕ потреби у розрахунку на §хн╕й обм╕н або продаж ╕ншим кра§нам. М╕жнародний ТПП також передбача╓ розвиток економ╕ки кра§н з розрахунком на завезення ряду товар╕в та послуг з-за кордону, наявн╕сть м╕ж кра§нами або ре╜╕онами не лише торг╕вельних стосунк╕в, але й кредитних, науково-техн╕чних, виробничих, транспортних зв'язк╕в.

Сл╕д розр╕зняти три основних типи м╕жнародного ТПП: загальний, частковий та одиничний. П╕д загальним розум╕╓ться розпод╕л прац╕ у сфер╕ виробництва: добувна, обробна промислов╕сть, с╕льське господарство. При цьому м╕жнародна спец╕ал╕зац╕я окремих кра§н ╕стотною м╕рою визнача╓ться наявн╕стю сприятливих природно-кл╕матичних умов, а м╕жнародне ТПП виявля╓ться у под╕л╕ кра§н-експортер╕в на ╕ндустр╕альн╕, сировинн╕ та аграрн╕.

Частковий ТПП - це спец╕ал╕зац╕я на р╕вн╕ певних галузей виробництва, вид╕в готово§ продукц╕§, що означа╓ зростання рол╕ м╕жгалузевого обм╕ну готовими виробами. Цьому типу ТПП властивий вищий р╕вень диверсиф╕кац╕§ виробництва та експорту.

Одиничний м╕жнародний ТПП - спец╕ал╕зац╕я окремих кра§н на виготовленн╕ окремих вузл╕в, деталей, агрегат╕в та компонент╕в продукц╕§, на технолог╕чних стад╕ях промислового виробництва. Цей вищий тип властивий високорозвиненим кра§нам.

Сучасному м╕жнародному под╕лу прац╕ притаманна "традиц╕йна" спец╕ал╕зац╕я розвинених кра§н на експорт╕ промислових товар╕в, а кра§н, що розвиваються - на експорт╕ сировини. Останн╕м часом у м╕жнародному ТПП блискуче проявилися так╕ тенденц╕§, як р╕зке поглиблення спец╕ал╕зац╕§, зрощування нац╕ональних господарств розвинених кра§н у м╕жнародн╕й кооперац╕§, поглиблення ╕нтеграц╕йних процес╕в, вплив м╕жнародних корпорац╕й, поява кра§н-"надекспортер╕в", перенесення деяких галузей з розвинених кра§н до кра§н, що розвиваються.

Науково-техн╕чна революц╕я здеб╕льшого зм╕нила форми та сутн╕сть м╕жнародного ТПП. Под╕л прац╕ м╕ж кра§нами сягнув небачено§ ран╕ше глибини, поширилася внутр╕шньогалузева та подетальна спец╕ал╕зац╕я окремих кра§н. В товарообм╕н╕ з'явились зустр╕чн╕ потоки, що складаються з продукц╕§ одних ╕ тих самих галузей, яка в╕др╕зня╓ться одна в╕д одно§ як╕стю. Наприклад, США експортують сво§ автомоб╕л╕ до ╢вропи та Япон╕§, одержуючи зв╕дти ╓вропейськ╕ та японськ╕ машини. Об'╓днання "ЛогоВАЗ" у Рос╕§ прода╓ автомоб╕л╕ ф╕рм "Пежо", "Рено", "Вольво" та ╕нш╕ поруч з "Ладами".

М╕жнародний под╕л прац╕ включа╓ обм╕н м╕ж кра§нами як готовими виробами, так ╕ сировиною, продуктами харчування, робочою силою. На м╕неральну сировину припада╓ 3% св╕тового зовн╕шньоторговельного обороту. Вид╕ляються 10 район╕в, що налагодили зв'язки за сировиною: США, Зах╕дна ╢вропа, Япон╕я, Канада, ПАР, Австрал╕я, Латинська Америка, Африка, Зах╕дна, П╕вденна та П╕вденно-Сх╕дна Аз╕я.

На США, Зах╕дну ╢вропу та Япон╕ю припада╓ 60% св╕тового товарообм╕ну м╕неральною сировиною. Висока залежн╕сть цих кра§н в╕д не§ зумовлена ор╕╓нтац╕╓ю на ╕мпорт б╕льш дешево§ сировини "трет╕х" кра§н та економ╕╓ю власних резерв╕в, а також значними масштабами споживання сировини промислов╕стю.

1. До США м╕неральна сировина завозиться з усього св╕ту. Основна маса сировини надходить з Канади (44%), Латинсько§ Америки (38%), а також кра§н Персько§ затоки.

2. Зах╕дна ╢вропа забезпечу╓ться сировиною з Африки (15%), Канади (12%), Латинсько§ Америки (10%), Персько§ затоки, а також кра§н Сх╕дно§ ╢вропа (газ, нафта, фосфати, зал╕зна руда, кольоров╕ метали).

3. Япон╕я - найменш забезпечена сировиною кра§на. ╤мпорт покрива╓ 100% потреб у бокситах, н╕кел╕, уран╕, фосфоритах, 94% потреб у нафт╕, природному газ╕, зал╕зн╕й руд╕, кам'яному вуг╕лл╕. Найважлив╕ш╕ постачальники сировини: Австрал╕я (25%), П╕вденна та П╕вденно-Сх╕дна Аз╕я (18%). В останн╕ десятир╕ччя зб╕льшився ╕мпорт сировини з кра§н Персько§ затоки та Рос╕§ (нафта, л╕с, руда, кам'яне вуг╕лля).

4. На Канаду припада╓ 15% св╕тового експорту м╕нерально§ сировини: руд ср╕бла, платини, кольорових метал╕в (цинку, свинцю, н╕келю), зал╕за, а також деревини.

5. Австрал╕я да╓ близько 10% св╕тового експорту сировини, - боксит╕в, цинку, свинцю, н╕келю, кобальту, ванад╕ю, зал╕зно§ руди, кам'яного вуг╕лля.

6. ПАР ма╓ потужний ресурсний потенц╕ал (30% св╕тових запас╕в хром╕т╕в, ванад╕ю, марганцев╕ та цинков╕ руди, сурма, алмази, золото, ср╕бло, платина, кам'яне вуг╕лля). Сировина експорту╓ться перш за все до Зах╕дно§ ╢вропи та Япон╕§.

7. Латинська Америка да╓ 40% експорту кра§н, що розвиваються. За запасами м╕нерально§ сировини вона поступа╓ться Африц╕. Основн╕ види експортно§ сировини: ср╕бло, сурма, боксити, зал╕зна руда, вольфрам, свинець, цинк, олово. Найб╕льш╕ кра§ни-експортери: Бразил╕я, Чил╕, Венесуела, Перу, Бол╕в╕я. Сировина вивозиться у США, Зах╕дну ╢вропу, Япон╕ю.

8. Кра§ни Африки дають близько 10% експорту сировини, яка постача╓ться до Зах╕дно§ ╢вропи та США. Це алмази, чорн╕ та кольоров╕ метали, сировина для виробництва м╕неральних добрив.

9. Кра§ни П╕вденно§ та П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§ експортують руду ╕ концентрати кольорових метал╕в, чорн╕ метали до Япон╕§ та США.

10. Кра§ни Зах╕дно§ Аз╕§ експортують енергонос╕§. Тут найб╕льше виокремлю╓ться ре╜╕он Пермсько§ затоки.

Кра§ни, що розвиваються, - одн╕ з основних постачальник╕в сировини на св╕товий ринок. Поясню╓ться це не ст╕льки багатством надр, ск╕льки п╕длеглим характером розвитку §хн╕х економ╕к у м╕жнародному ТПП. На §хню частку припада╓ 70% видобування олова, граф╕ту, слюди, 50% марганцевих руд, хром╕т╕в, вольфраму, сурми та ╕н. Кра§ни, що розвиваються, дають третину св╕тового експорту сировини ╕ лише десяту частину його ╕мпорту. Останн╕м часом пом╕тно зросла питома вага цих кра§н у ╕мпорт╕ деяких вид╕в сировини. Наприклад, кра§ни Персько§ затоки б╕льше завозять кольорових метал╕в (алюм╕н╕ю, н╕келю тощо). Це пов'язано з високою енергом╕стк╕стю виробництва кольорових метал╕в, а наявн╕сть у цих кра§нах енергонос╕§в (у тому числ╕ супутнього газу) дають можлив╕сть транснац╕ональним корпорац╕ям переробляти сировину на шляху §§ транспортування до П╕вн╕чно§ Америки, Зах╕дно§ ╢вропи та Япон╕§.

Велика частка кра§н, що розвиваються, у виробництв╕ х╕м╕чних продукт╕в, зокрема м╕неральних добрив. Це пов'язано з прагненням розвинених держав винести "брудн╕" виробництва у кра§ни третього св╕ту. Прикладом можуть служити нафтопереробн╕ заводи у С╕нгапур╕, Трин╕дад╕ й Тобаго, на В╕рг╕нських островах.

М╕жнародний под╕л прац╕ у машинобудуванн╕. Машинобудування ╓ пров╕дною галуззю св╕тового промислового виробництва. Саме тут виразно пом╕тний науково-техн╕чний прогрес, динам╕чно м╕няються ринки виробництва та збуту продукц╕§.

За останн╕ десятир╕ччя значення транспортного машинобудування знизилось, а електротехн╕чного - р╕зко зросло. Тим часом на св╕товому ринку посилилась спец╕ал╕зац╕я виробництва та зросли §§ масштаби. Вона зумовлена не лише скороченням номенклатури вироб╕в, що випускаються у кожн╕й кра§н╕, але й б╕льшою залежн╕стю розвинених кра§н в╕д ╕мпорту машинобуд╕вно§ продукц╕§. ╤стотн╕ зм╕ни у галуз╕ пов'язан╕ з впливом науково-техн╕чно§ революц╕§. Практично не залишилось жодного великого п╕дпри╓мства у кра§нах Зах╕дно§ ╢вропи, яке не одержувало б комплектуюч╕ з╕ сторони. Част╕ше за все до 50% комплектуючих п╕дпри╓мства одержують ззовн╕ ╕ таким чином наповнюють "складальний цех". У машинобудуванн╕ трива╓ концентрац╕я кап╕талу. Багато п╕дпри╓мств автомоб╕льно§ промисловост╕ та ракетобудування належать транснац╕ональним та багатонац╕ональним компан╕ям.

Св╕товий ринок споживчих товар╕в - пров╕дна царина м╕жнародного под╕лу прац╕. Цим товарам притаманна висока експортн╕сть. Наприклад, понад половину вироблених у св╕т╕ автомоб╕л╕в призначено на експорт. Окр╕м того, споживч╕ товари - одна з основних статей ╕мпорту б╕льшост╕ кра§н. Величезний ринок виробництва споживчих товар╕в - Зах╕дна ╢вропа, де зосереджена половина св╕тового експорту та ╕мпорту споживчих товар╕в. На другому м╕сц╕ - США, на третьому - Япон╕я. Тут ч╕тко виявля╓ться вплив соц╕ально-економ╕чного фактора ╕ р╕вня життя у т╕й або ╕нш╕й кра§н╕. Чим багатша кра§на, тим б╕льше вона ввозить та вивозить споживчих товар╕в.

Ринок споживчих товар╕в найб╕льш динам╕чний: л╕дери у ньому зм╕нюються через 10-20 рок╕в, з'являються нов╕ конкуренти. На ринку одягу та взуття актив╕зувались кра§ни, що розвиваються. Експорт текстилю з цих кра§н вир╕с за останн╕ 20 рок╕в у 5 раз╕в.

Серед основних постачальник╕в бавовняних тканин вид╕ляються ╤нд╕я, Пакистан, Гонконг, США, Япон╕я. Питома вага розвинених кра§н у експорт╕ тканин скорочу╓ться. США ввозять з кра§н, що розвиваються, переважно т╕ товари, у виробництв╕ яких бере участь американський кап╕тал.

М╕жнародний под╕л прац╕ у с╕льському господарств╕ склався ран╕ше, н╕ж в ╕нших сферах виробництва, що пов'язано з основним призначенням с╕льськогосподарсько§ продукц╕§: §жа для людей та технолог╕чна сировина для промисловост╕.

Торг╕вля с╕льськогосподарською продукц╕╓ю виникла ще в епоху Великих географ╕чних в╕дкритт╕в, коли товари постачали з ╤нд╕§, Бразил╕§, а пот╕м Латинсько§ Америки та Африки.

Серед найб╕льших кра§н св╕ту завжди велись в╕йни за волод╕ння джерелами с╕льськогосподарсько§ сировини. М╕жнародний под╕л прац╕ в с╕льському господарств╕ зв'язаний з р╕зними природними умовами, соц╕ально-економ╕чними та пол╕тичними чинниками. При цьому пост╕йно зм╕нювались експортери та ╕мпортери сировини. Малорос╕я спочатку спец╕ал╕зувалась на вивоз╕ пшениц╕, а пот╕м - м'яса та сала. ╤нд╕я спочатку була в╕дома ╢вроп╕ ча╓м та спец╕ями, а п╕зн╕ше - бавовною. Велика Британ╕я спочатку експортувала вовну, а тепер ╕мпорту╓ §§ з Австрал╕§ ╕ Ново§ Зеланд╕§. Канада давно була знана в св╕т╕ як експортер зерна, а в останн╕ двадцять рок╕в вона зменшу╓ його експорт, зам╕нюючи на експорт яловичини.

П╕сля II Св╕тово§ в╕йни посилилися експортн╕ функц╕§ США, Австрал╕§ та Канади в Зах╕дну ╢вропу, де с╕льське господарство було занедбано в╕йною. У 50-т╕ роки кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи значно зб╕льшили виробництво с╕льськогосподарсько§ продукц╕§, утворили ╢вропейське Економ╕чне Сп╕втовариство ╕ перекрили пот╕к с╕льськогосподарських товар╕в до цих кра§н. Б╕льш того, з часом вони стали заз╕хати на ринок США, Африки, Латинсько§ Америки та Сх╕дно§ ╢вропи, шукаючи нов╕ кра§ни для збуту сво╓§ продукц╕§.

В останн╕ роки в Зах╕дн╕й ╢вроп╕ в╕дбуваються ц╕кав╕ зм╕ни у використанн╕ найц╕нн╕ших - обробних земель. Через перевиробництво с╕льськогосподарсько§ продукц╕§, що веде до розорювання багатьох фермер╕в, деяк╕ кра§ни почали зменшувати площ╕ п╕д зерновими культурами. Ц╕ земл╕ виводяться з землекористування, на них висаджуються л╕си, а фермери за це отримують дотац╕§ з бюджету сво╓§ держави. В ╤спан╕§ та Португал╕§ з часом вс╕ земл╕, що зараз зайнят╕ п╕д зернов╕, планують засадити пробковими дубами.

Кра§ни, що розвиваються, все ще в╕др╕зняються монокультурн╕стю свого с╕льського господарства ╕ спец╕ал╕зуються на вирощуванн╕ для експорту 1-2 культур. Наприклад, питома вага кави: в Колумб╕§ - 60%, в Уганд╕ - 97%, в Еф╕оп╕§ - 64%; какао: в Ган╕ - 74%, в Кот д'╤вуар╕ - 60%.

М╕жнародний под╕л прац╕ пост╕йно зазна╓ зм╕н як за структурою товарооб╕гу, так ╕ за набором кра§н спец╕ал╕зац╕§. За виробничою спец╕ал╕зац╕╓ю у м╕жнародному розпод╕л╕ прац╕ серед кра§н, що розвиваються, виокремлюються так╕ групи:

- кра§ни-виробники та експортери нафти: 12 кра§н ОПЕК, а також деяк╕ експортери нафти, як╕ не входять до ц╕╓§ орган╕зац╕§, наприклад Мексика, Бруней, Румун╕я;

- кра§ни-експортери ╕нших м╕неральних ресурс╕в: Ямайка, Гв╕нея, Суринам та Гайана - 60% св╕тового експорту боксит╕в; Марокко, Того, Сенегал - 65% експорту фосфат╕в; Чил╕, Замб╕я, За§р - 40% експорту м╕д╕; Еф╕оп╕я та Бразил╕я - 33% експорту марганцево§ руди; Малайз╕я, Бол╕в╕я, ╤ндонез╕я та Та§ланд - 72% експорту олова;

- нов╕ ╕ндустр╕альн╕ кра§ни (Н╤К): С╕нгапур, Республ╕ка Корея, Тайвань, та ╕н.;

- кра§ни монокультурного с╕льськогосподарського виробництва: "бананов╕ республ╕ки" Центрально§ Америки - основн╕ постачальники кави, какао, арах╕су, тростинного цукру тощо.

Останн╕м часом стали пом╕тн╕ зрушення у м╕жнародному под╕л╕ прац╕. По-перше, зменшилась роль сировинного фактора у розм╕щенн╕ продуктивних сил у зв'язку з досягненням науково-техн╕чного прогресу, а також зниженням матер╕ало- та енергом╕сткост╕ виробництва.

По-друге, поглибилась спец╕ал╕зац╕я виробництва у межах окремих держав, яка направлена на пол╕пшення якост╕ продукц╕§, зниження §§ соб╕вартост╕ за умов жорсток╕шо§ конкурентно§ боротьби на св╕товому ринку. Багато галузей промисловост╕ розвинених кра§н, не знаходячи збуту всьому обсягу продукц╕§, що випуска╓ться усередин╕ кра§ни, ор╕╓нтують виробництво на зовн╕шн╕й ринок. У б╕льшост╕ розвинених кра§н ╢вропи понад 50% виробництва ор╕╓нтовано на експорт. Експортн╕сть ста╓ основним критер╕╓м та стимулом промислового прогресу.

По-трет╓, окр╕м м╕жгалузевого под╕лу прац╕, розвинувся внутр╕шньогалузевий. Один з напрямк╕в внутр╕шньогалузево§ спец╕ал╕зац╕§ - обм╕н деталями, вузлами та комплектуючими виробами. У сучасному машинобудуванн╕ не б╕льше за 20% деталей ╓ ориг╕нальними, а решту 80% становлять вза╓мозам╕нн╕ м╕кропроцесори, детал╕ (наприклад, автошини для автомашин, блоки живлення та ╕н.).

По-четверте, зросло значення м╕жнародно§ передач╕ технолог╕§, а також р╕зко зменшився пер╕од в╕д моменту наукового в╕дкриття до його впровадження у виробництво. Використання ╕ноземних технолог╕й викликало техн╕чну революц╕ю не т╕льки в Япон╕§, але й у багатьох Нових ╤ндустр╕альних Кра§нах. Завдяки науково-техн╕чному прогресу на ринку пост╕йно м╕ня╓ться л╕дерство кра§н у виробництв╕

У формуванн╕ економ╕ки вир╕шальну роль в╕д╕грають м╕жнародн╕ монопол╕§: транснац╕ональн╕ та багатонац╕ональн╕ корпорац╕§, а також м╕жнародн╕ монопол╕стичн╕ сп╕лки.

Транснац╕ональн╕ корпорац╕§ (ТНК) - концерни або трести, нац╕ональн╕ за кап╕талом та контролем, м╕жнародн╕ за масштабами та характером д╕яльност╕. Вони функц╕онують у десятках кра§н, створюючи там доч╕рн╕, внучат╕ товариства, ф╕л╕§, опорн╕ пункти. Прикладом можуть служити "Дженерал моторз", "Ексон", "Дюпон де Немур", "С╕менс", "Ф╕л╕пс", Крайслер (США) з Даймер-Бенц (ФРН). Транснац╕ональн╕ компан╕§ не п╕дзв╕тн╕ жодному уряду, контролюючи при цьому економ╕чний, пол╕тичний та соц╕альний стан в низц╕ кра§н та ре╜╕он╕в.

Багатонац╕ональн╕ корпорац╕§ (БНК) - концерни та трести, як╕ ╓ м╕жнародними не т╕льки за масштабами, але й за особливостями об'╓днання м╕жнародних кошт╕в. Вони ╓ власн╕стю ф╕нансових магнат╕в двох ╕ б╕льше кра§н. Прикладом можуть служити англо-н╕дерландськ╕ концерни: нафтовий "Ройял-Датч Шел" та х╕м╕ко-харчовий "Юн╕левер", бельг╕йсько-франко-люксембурзький металург╕йний концерн "Арбед" тощо. М╕жнародн╕ монопол╕стичн╕ сп╕лки створюються на виробнич╕й, науково-виробнич╕й та комерц╕йн╕й основ╕ (картел╕, консорц╕уми). Прикладом може служити ОПЕК.

За даними Вашингтонського ун╕верситету, до к╕нця стол╕ття 300-400 супервелетенських корпорац╕й зосередять у сво§х руках 75% св╕тового промислового виробництва. М╕жнародний кап╕тал, беручи участь у м╕жнародному под╕л╕ прац╕, сприя╓ спец╕ал╕зац╕§ та концентрац╕§ виробництва, форму╓ транснац╕ональн╕ корпорац╕§, багатонац╕ональн╕ трести (БНТ) й концерни, а також транснац╕ональн╕ банки. Одна з причин об'╓днання кап╕талу - концентрац╕я виробництва у кра§нах Зах╕дно§ ╢вропи, США та Япон╕§. Ц╕ ж ре╜╕они характеризуються найвищими темпами науково-техн╕чного прогресу.

Широкий розвиток ТНК одержали у тих сферах, де необх╕дн╕ чимал╕ витрати на проведення науково-досл╕дних роб╕т. Ц╕ тенденц╕§ виявляються передус╕м у аерокосм╕чн╕й, атомн╕й промисловост╕, машинобудуванн╕.

У межах ТНК широко розвинулась внутр╕шньоф╕рмова кооперац╕я. ТНК прагнуть зосередити в одних руках постачання, виробництво та збут сво╓§ продукц╕§ як усередин╕ кра§ни, так ╕ за рубежем. За даними ООН, у св╕т╕ ╓ понад 500 ТНК з оборотом кап╕талу понад 1 млрд дол. Вивезення кап╕талу означа╓ вилучення частини кап╕талу з нац╕онального обороту та ╕нвестування його в економ╕ку ╕ншо§ держави. Перет╕кання кап╕талу пов'язане з низкою причин: одержання б╕льшого прибутку з кап╕талу в ╕нш╕й кра§н╕, ощадлив╕ше оподаткування, прискорена в╕ддача, ╕нтернац╕онал╕зац╕я виробництва, еколог╕чний фактор, що у свою чергу зумовлю╓ перем╕щення до кра§н, що розвиваються, еколог╕чно брудних виробництв, як╕ у власн╕й кра§н╕ обов'язково по╓днуються з величезними витратами на еколог╕чну безпеку.

Форми вивезення кап╕талу бувають р╕зн╕: 1. Прям╕ кап╕таловкладення у виробництво для випуску матер╕альних ц╕нностей, що да╓ контроль над виробництвом. Л╕дер у залученн╕ ╕нвестиц╕й - Сх╕дна та П╕вденно-Сх╕дна Аз╕я - 49,8 млрд дол. у 1994 роц╕, Латинська Америка - 36,1, Африка - 17,8 млрд дол. Серед кра§н головними ╕нвесторами виступають США - 46 млрд дол., вони ж ╓ найб╕льшими споживачами ╕нвестиц╕й - 49 млрд дол. 2. Портфельн╕ ╕нвестиц╕§ - кап╕таловкладення, придбання акц╕й, обл╕гац╕й, що не дають права контролю закордонних п╕дпри╓мств. На к╕нець 1995 року на ринку ц╕нних папер╕в Укра§ни функц╕онували близько 70 ╕нвестиц╕йних компан╕й, 20 ╕нвестиц╕йних фонд╕в, 250 дов╕рчих товариств ╕ Укра§нська фондова б╕ржа. Структура кап╕талу, що бере участь на ринку ц╕нних папер╕в: банки - 23,5%, др╕бн╕ ╕нвестори - 23,3%, ╕нвестиц╕йн╕ компан╕§, фонди - 22,5%, п╕дпри╓мства - 21,5%, ╕ноземн╕ ╕нвестори - 9,2%. Поки що Укра§на для ╕ноземних ╕нвестор╕в належить до кра§н з найб╕льш нестаб╕льним ╕нвестиц╕йним кл╕матом. 3. М╕жнародн╕ позики - надаються одними кра§нами ╕ншим або м╕жнародними (транснац╕ональними) банками.

По в╕йн╕ кап╕тал вкладався у добувн╕ галуз╕ промисловост╕, бо розвинен╕ кра§ни в╕дчували гострий деф╕цит сировини ╕ шляхом ╕нвестиц╕й могли знизити §§ варт╕сть. Нин╕ кап╕тал вклада╓ться у галуз╕ НТП у розрахунку на довготерм╕нове одержання прибутку. Японськ╕ монопол╕§ р╕зко зб╕льшили кап╕таловкладення у ц╕ галуз╕ за рубежем. Окр╕м того, зм╕нився напрямок кап╕таловкладень. Якщо ран╕ше кошти йшли на розробку сировини, щоб зменшити §§ варт╕сть, то тепер кап╕тали спрямовують на створення потужностей з виробництва автомоб╕л╕в, кольорових телев╕зор╕в, в╕деомагн╕тофон╕в тощо. Серед кра§н, що освоюють ц╕ ╕нвестиц╕§, виокремлюються Республ╕ка Корея, Тайвань, Китай ╕ нав╕ть США. В останн╕ роки актив╕зувались ╕нвестиц╕йн╕ компан╕§ ФРН. П╕сля Велико§ Британ╕§ вони займають друге м╕сце у Зах╕дн╕й ╢вроп╕ за обсягом закордонних ╕нвестиц╕й. Сферою ╕нтерес╕в зах╕днон╕мецьких ╕нвестор╕в ╓, зокрема, кра§ни Сх╕дно§ ╢вропи. В Укра§н╕ сп╕льно з н╕мецьким концерном "С╕менс" створено сп╕льне п╕дпри╓мство для виробництва електротехн╕чних вироб╕в, концерн "Фольксва╜ен" прода╓ у Ки╓в╕ автомоб╕л╕.

М╕жнародна м╕грац╕я робочо§ сили. Причини перем╕щення робочо§ сили пов'язан╕ з р╕зною оплатою прац╕ у кра§нах, а також з рухом кап╕талу, що створю╓ нов╕ робоч╕ м╕сця. ╤сну╓ перем╕щення трудових ресурс╕в як з кра§н, що розвиваються, до розвинених, так ╕ м╕ж розвиненими кра§нами й тими, що розвиваються. Наприклад, жител╕ Туреччини, ╤раку та ╕нших кра§н використовуються на неквал╕ф╕кованих роботах у Зах╕дн╕й ╢вроп╕, мексиканц╕ - у США. Тим часом ╕сну╓ "перет╕кання м╕зк╕в" з кра§н Зах╕дно§ ╢вропи до США. У кра§нах, що розвиваються, сформувалось дек╕лька центр╕в тяж╕ння для робочо§ сили. Так, ПАР за р╕внем економ╕чного розвитку вид╕ля╓ться на континент╕ ╕, починаючи з 50-х рок╕в, приваблю╓ роб╕тник╕в з ╕нших африканських кра§н. У 60-т╕ роки до складу Нових ╤ндустр╕альних Кра§н ув╕йшли Мексика, Бразил╕я, Ар╜ентина й Венесуела. Ц╕ кра§ни стали об'╓ктом припливу робочо§ сили. Зр╕ст видобування нафти та природного газу на Близькому Сход╕ в 70-т╕ роки зумовив створення у цьому ре╜╕он╕ додаткових робочих м╕сць, а, отже, сприяв припливу робочо§ сили з ╕нших кра§н Аз╕§, особливо ╤нд╕§ та Пакистану. Зараз форму╓ться новий центр тяж╕ння для робочо§ сили - П╕вденно-Сх╕дна Аз╕я.

2. Соц╕ально-економ╕чна типолог╕я кра§н

Кра§ни св╕ту, залежно в╕д мети вивчення, можна групувати за р╕зними ознаками: за площею, за чисельн╕стю населення, за економ╕ко-географ╕чним положенням, за пол╕тичним та державним ладом, за р╕внем соц╕ально-економ╕чного розвитку. Нас ц╕кавитиме, передус╕м, остання ознака.

Для розробки соц╕ально-економ╕чно§ типолог╕§ кра§н треба врахувати не лише вищезгадан╕ ознаки, але й загальний валовий нац╕ональний продукт, валовий нац╕ональний продукт на душу населення, показники якост╕ життя, куп╕вельну спроможн╕сть у перерахунку на одного мешканця тощо. Виокремивши 200 показник╕в, що характеризують р╕вень соц╕ально-економ╕чного розвитку, та проанал╕зувавши з §хньою допомогою низку кра§н, В. Вольський запропонував власну типолог╕ю, яка зм╕нена в п╕дручнику з урахуванням зм╕н у св╕т╕. За ц╕╓ю типолог╕╓ю кра§ни св╕ту под╕ляються на 3 групи: економ╕чно розвинут╕ кра§ни, кра§ни з перех╕дною економ╕кою та кра§ни, що розвиваються. Нараз╕ розгляньмо найб╕льш характерн╕ групи кра§н у св╕тов╕й економ╕ц╕ й м╕жнародному под╕л╕ прац╕:

I. Економ╕чно розвинен╕ кра§ни.

1. Велика С╕мка - США, Япон╕я, Велика Британ╕я, ╤тал╕я, Франц╕я, Канада та ФРН.

Ця група кра§н вид╕ля╓ться високим валовим нац╕ональним продуктом (ВНП), питома вага якого у св╕товому господарств╕ зроста╓. Так, ВНП т╕льки США, Канади та Япон╕§ у 1999 р. склав 40% св╕тового ВНП, а на 2010 р. прогнозу╓ться у розм╕р╕ 41%. У розвинених кра§нах прибуток на душу населення склав 30,5 тис. дол. ╕ прогнозу╓ться на р╕вн╕ 73 тис. дол. до 2010 р. Кра§ни "Велико§ с╕мки" зосередили у сво§х руках 60% промислового виробництва, 40% торговельного обороту, вони ╓ основними ╕нвесторами та кредиторами, "законодавцями мод" у галуз╕ науково-техн╕чного прогресу, економ╕ки та пол╕тики. Вони вир╕зняються найвищим валовим нац╕ональним продуктом та його душовим показником.

2. Мал╕ високорозвинут╕ кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи (ВНП на душу населення перевищу╓ 15 тис. дол.): Швейцар╕я, Норвег╕я, Люксембург, Дан╕я, Швец╕я, Бельг╕я, Н╕дерланди, Ф╕нлянд╕я, Австр╕я. Ц╕ кра§ни ув╕йшли до числа розвинутих завдяки високому ступеню експортност╕ сво╓§ промислово§ продукц╕§ (понад 50%), якост╕ ц╕╓§ продукц╕§, ╕нтенсиф╕кац╕§ с╕льського господарства, що зробила §х продукц╕ю конкурентоспроможною на ╓вропейському та св╕тових ринках.

3. Кра§ни середнього р╕вня розвитку (ВНП на душу населення в╕д 10 до 15 тис. дол.): ╤спан╕я, ╤сланд╕я, ╤рланд╕я, Португал╕я, Грец╕я, ПАР, Австрал╕я. Туреччина, ╤зра§ль, Нова Зеланд╕я. Деяк╕ з них, наприклад, Австрал╕я, ПАР, ╤зра§ль, Нова Зеланд╕я називаються "кра§нами переселеного кап╕тал╕зму", бо п╕д час §х осво╓ння мешканцями Старого Св╕ту тут панували перв╕сн╕ вза╓мини, а нов╕ переселенц╕ привезли ╕ впровадили кап╕тал╕стичн╕ в╕дносини у вигляд╕ г╕рничо-добувно§ промисловост╕ у ПАР ╕ Австрал╕§, або ╕нтенсивного тваринництва на "шипстейшингах" (в╕вчарних фермах у Австрал╕§ та Нов╕й Зеланд╕§).

II. Кра§ни, що розвиваються.

Пор╕вняння розвинених кра§н ╕ кра§н, що розвиваються, за основними показниками якост╕ життя (ВНП на душу населення та середня тривал╕сть життя) показу╓ величезний розрив м╕ж державами:

- ВНП на душу населення: розвинен╕ кра§ни - 20 тис. дол., кра§ни, що розвиваються - 900 дол., слаборозвинут╕ кра§ни - 300 дол.

- середня тривал╕сть життя: розвинен╕ кра§ни - 75 рок╕в, кра§ни, що розвиваються -61 р╕к, слаборозвинут╕ кра§ни - 50 рок╕в.

За низкою показник╕в кра§ни, що розвиваються, усе-таки л╕дирують: за територ╕╓ю, чисельн╕стю населення, наявн╕стю природних ресурс╕в, виробництвом с╕льськогосподарсько§ продукц╕§.

1. Кра§ни, що розвиваються, з╕ значним потенц╕алом (входять до першо§ десятки кра§н св╕ту за чисельн╕стю населення, територ╕╓ю, забезпечен╕стю багатьма видами природних ресурс╕в): ╤нд╕я, Бразил╕я, Сауд╕вська Арав╕я, Мексика. У цих кра§н ╓ сприятлив╕ передумови для переходу до вищо§ групи за умови структурно§ перебудови економ╕ки та ╕нтенсивн╕шого ведення господарства.

2. Нов╕ ╤ндустр╕альн╕ Кра§ни (Н╤К): Тайвань, Гонконг (тепер частина Китаю на правах в╕льного п╕дпри╓мництва), С╕нгапур та Республ╕ка Корея в╕дом╕ п╕д назвою "чотирьох маленьких тигр╕в" (або дракон╕в) П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§. До них часто зараховують також Малайз╕ю, кра§ни "великого потенц╕алу" - Мексику, Бразил╕ю та Ар╜ентину. Нов╕ ╤ндустр╕альн╕ Кра§ни в╕др╕зняються вищими темпами розвитку пор╕вняно з б╕льш╕стю кра§н, що розвиваються, та багатьма розвиненими кра§нами. За виробництвом низки вид╕в промислово§ продукц╕§, у тому числ╕ науком╕стко§, Н╤К займають пров╕дн╕ позиц╕§ у св╕тов╕й економ╕ц╕. Високими темпами розвива╓ться експорт взуття, одягу, текстилю, побутово§ техн╕ки, легкових автомоб╕л╕в. При цьому Н╤К не т╕льки знайшли свою н╕шу у м╕жнародному под╕л╕ прац╕, але й посунули деяк╕ розвинен╕ кра§ни.

Широкого розвитку в Н╤К набуло верстатобудування, а також ав╕ац╕йна та ав╕акосм╕чна промислов╕сть. Гонконг займа╓ пров╕дне м╕сце у св╕т╕ за виробництвом одягу, рад╕оприймач╕в, телефон╕в; Тайвань - мон╕тор╕в, швейних машин; Республ╕ка Корея - телев╕зор╕в з чорно-б╕лим зображенням, ауд╕о- та в╕деокасет; С╕нгапур - магн╕тних дисковод╕в для комп'ютер╕в. Н╤К ╓ найб╕льшими виробниками суден (П╕вденна Корея, Бразил╕я, Тайвань), морських нафтосвердлових установок (С╕нгапур), легкових автомоб╕л╕в (Республ╕ка Корея, Бразил╕я, Мексика), в╕деомагн╕тофон╕в (Республ╕ка Корея, С╕нгапур).

Транснац╕ональн╕ корпорац╕§ пров╕дних кап╕тал╕стичних кра§н на першому етап╕ розвитку нових ╕ндустр╕альних кра§н грали вир╕шальну роль. Першими до економ╕ки Н╤К прийшли ТНК, що контролюються американським кап╕талом. Вони створювали у цих кра§нах ф╕л╕§, вкладали кошти у добувну ╕ обробну промислов╕сть. Це дало Н╤К додаткову можлив╕сть придбати сучасну техн╕ку, деяк╕ технолог╕§, осво§ти ╕ноземн╕ ╕нвестиц╕§. Для цього на територ╕§ Н╤К були створен╕ експортно-виробнич╕ зони - один з тип╕в особливих економ╕чних зон. Експортно-виробнич╕ зони - це центри виробництва взуття, одягу, електронних вироб╕в, деталей та комплектуючих. Експорт продукц╕§ з економ╕чних зон ╓ основним джерелом валютних надходжень для нових ╕ндустр╕альних кра§н.


3. Слаборозвинут╕ кра§ни. Прибуток на душу населення не перевищу╓ 300 дол. Це б╕льша частина кра§н Африки, Карибського басейну, остров╕в Тихого океану. Практично вони ╓ на вс╕х континентах; §хня економ╕ка характеризу╓ться монопродуктивн╕стю. Це "бананов╕ республ╕ки" або сировинн╕ придатки великих кра§н - покровительок. Як правило, ц╕ кра§ни зберегли економ╕чну або пол╕тичну залежн╕сть в╕д колишн╕х метропол╕й, а §хня економ╕ка повн╕стю контролю╓ться ТНК.

ООН до найб╕дн╕ших кра§н в╕дносить 46: 10 - в Аз╕§, 31 - в Африц╕, 4 - в Океан╕§ та Латинськ╕й Америц╕. Зокрема, це Афган╕стан, Бангладеш, Бутан, ╫в╕нея, Лаос, Мал╕, Н╕гер, Чад, Непал, Сомал╕, Еф╕оп╕я та ╕нш╕.

4. Нафтоекспортн╕ кра§ни.

Це насамперед 12 кра§н ОПЕК: Сауд╕вська Арав╕я, Венесуела, ОАЕ, Кувейт, ╤ран, ╤рак тощо. Вони вид╕ляються високим душовим показником ВНП (понад 15 тис. дол.), переходом в╕д монофункц╕онально§ економ╕ки (нафто- та газовидобуток) до пол╕функц╕онального господарства (машинобудування, електром╕стк╕ галуз╕ металург╕§, х╕м╕чна промислов╕сть тощо).

5. Мал╕ кра§ни - "квартироздавальники".

Це кра§ни "зручного прапора" - Л╕бер╕я, Панама; "кра§ни-готел╕" - центри м╕жнародного туризму та рекреац╕§ - Канарськ╕ острови, К╕пр, Мальд╕ви, Сейшели та ╕нш╕; "кра§ни - банк╕вськ╕ та страхов╕ центри" - Бермудськ╕ та Багамськ╕ острови тощо. Вони розвивають одну чи к╕лька схожих функц╕й ╕ мають в╕д них чималий прибуток, забезпечуючи цим соб╕ досить високий р╕вень життя.

III. Кра§ни з перех╕дною економ╕кою складно вписуються у попередн╕ групи, бо ╕сну╓ диспропорц╕я в §хньому розвитку: Укра§на та Рос╕я за виробничим потенц╕алом входять до десятки ╓вропейських кра§н, а за р╕внем ефективност╕ виробництва та прибутк╕в на душу населення - до кра§н, що розвиваються. Кра§ни Сх╕дно§ ╢вропи б╕льше тяж╕ють до кра§н середнього р╕вня розвитку (Угорщина, Чех╕я, Естон╕я, Латв╕я), хоч ряд ознак радше в╕дпов╕да╓ кра§нам, що розвиваються.

Б╕льш╕сть цих кра§н, з одного боку, тяж╕ють до розвинених: вони мають досить високий економ╕чний потенц╕ал, квал╕ф╕кован╕ кадри, високий осв╕тн╕й р╕вень, в них ╓ вс╕ галуз╕ виробництва, притаманн╕ розвиненим кра§нам. З другого боку, в цих кра§нах низький ВВП на душу населення (менше 2-3 тис. дол.), спад виробництва, ╕нфляц╕я, безроб╕ття, старе устаткування, низька продуктивн╕сть прац╕, екстенсивне с╕льське господарство - як у б╕льшост╕ кра§н, що розвиваються. Перех╕д цих кра§н в╕д планового соц╕ал╕стичного господарства до ринкового кап╕тал╕стичного да╓ змогу вид╕лити §х в окрему групу "кра§н перех╕дно§ економ╕ки". Це кра§ни Сх╕дно§ ╢вропи, Прибалтики, СНД, Монгол╕я, В'╓тнам, Китай. Хоча останн╕й повинен розглядатися окремо з соц╕ал╕стичними кра§нами Кубою та КНДР), бо ринков╕ реформи тут провадяться п╕д кер╕вництвом компарт╕§ Китаю, а роздержавлення промисловост╕ недостатн╓. Проте сучасн╕ темпи ринкових в╕дносин, зокрема в Сх╕дному пояс╕ з зонами сп╕льного п╕дпри╓мництва дають змогу не ставити цю кра§ну на один р╕вень з суто соц╕ал╕стичними.

3. ЕКОНОМ╤ЧНА ╤НТЕГРАЦ╤Я. ЕКОНОМ╤ЧН╤ СОЮЗИ

Економ╕чна ╕нтеграц╕я - це об'╓ктивний процес розвитку глибоких, ст╕йких вза╓мозв'язк╕в та под╕лу прац╕ м╕ж нац╕ональними господарствами, створення м╕жнародних господарських комплекс╕в у межах держави. Економ╕чна ╕нтеграц╕я - форма ╕нтернац╕онал╕зац╕§ господарсько§ д╕яльност╕ (виробництва), зближення та поглиблення вза╓мод╕§ нац╕ональних економ╕к. Вона зумовлена зростом продуктивних сил, п╕двищенням р╕вня усусп╕льнення виробництва та науково-техн╕чною революц╕╓ю. Економ╕чна ╕нтеграц╕я виявля╓ться у державних формах об'╓днання кра§н. Наприклад, ╢вропейський Союз, ОПЕК, Всесв╕тня торгова орган╕зац╕я, ╢вропейська асоц╕ац╕я в╕льно§ торг╕вл╕ тощо. Одначе при цьому економ╕ка ╕нтегрованих кра§н втрача╓ сво╓ нац╕ональне обличчя, самобутн╕сть.

Економ╕чна ╕нтеграц╕я сприя╓ посиленню вза╓мозв'язку та вза╓модоповнюваност╕ нац╕ональних господарств на основ╕ м╕жнародного под╕лу прац╕. ╤нтеграц╕йний процес характеризу╓ться:

1. Планом╕рною зм╕ною структури окремих кра§н, координац╕╓ю сп╕впрац╕ держав, узгодженою ув'язкою асортименту продукц╕§ у кра§нах сп╕вдружност╕, а також сп╕льним використанням науково-досл╕дного потенц╕алу на основ╕ м╕жнародного под╕лу прац╕. Внасл╕док цього прискорю╓ться науково-техн╕чний процес, повн╕ше використовуються сировинн╕ ресурси, п╕двищу╓ться ефективн╕сть функц╕онування нац╕ональних господарств.

2. Створенням та удосконаленням м╕жнародно§ сп╕впрац╕, що поглиблю╓ м╕жнародну спец╕ал╕зац╕ю та кооперування виробництва.

3. Актив╕зац╕╓ю рол╕ внутр╕шньо§ економ╕чно§ пол╕тики у створенн╕ умов для поглиблення ефективност╕ господарських зв'язк╕в з ╕ншими кра§нами. Це виража╓ться у перебудов╕ економ╕к по╓днаних кра§н, скерован╕й на реал╕зац╕ю вза╓мних та м╕жнародних норм якостей та стандарту.

Економ╕чн╕ сп╕лки або союзи можуть бути ре╜╕ональними (╢вропейський союз, Латиноамериканська асоц╕ац╕я ╕нтеграц╕§, Орган╕зац╕я Центральноамериканських держав тощо); спец╕альними, наприклад МАГАТЕ, товарно-виробничими (ОПЕК, М╕жнародна сп╕лка електрозв'язку); ╕нвестиц╕йними - М╕жнародний валютний фонд, М╕жнародний банк реконструкц╕§ та розвитку. Союзи також бувають в╕йськово-пол╕тичними: НАТО, СЕНТО, СЕАТО.

Ре╜╕ональн╕ економ╕чн╕ сп╕лки.

╢вропейський союз утворився 1992 року, до його складу ув╕йшли 12 кра§н ╢ЕС ╕ 3 кра§ни з ╢АВТ. ╢вропейська економ╕чна сп╕льнота - ╢ЕС - заснована у 1957 роц╕ Римським договором, у якост╕ основно§ ╕де§ задекларувала: сталий збалансований зр╕ст, гармон╕йний економ╕чний розвиток та п╕двищення р╕вня життя населення. При цьому був створений сп╕льний ринок промислових та с╕льськогосподарських товар╕в, л╕берал╕зовано вивезення кап╕талу, створено ╓диний ринок робочо§ сили, усунуто митн╕ бар'╓ри.

╢ЕС - ре╜╕ональна орган╕зац╕я, до яко§ входили 12 держав: ФРН, Франц╕я, ╤тал╕я, Бельг╕я, Н╕дерланди, Люксембург, Велика Британ╕я, Дан╕я, ╤рланд╕я, Грец╕я, ╤спан╕я, Португал╕я..

╢вропейська асоц╕ац╕я в╕льно§ торг╕вл╕ (╢АВТ) створена 1960 року для задоволення сп╕льних ╕нтерес╕в кра§н, як╕ не вв╕йшли до "Сп╕льного ринку". До асоц╕ац╕§ входять: Л╕хтенштейн, Швейцар╕я, Норвег╕я та ╤сланд╕я.

Загальний обсяг торг╕вл╕ кра§н ╢С становить 40% св╕тового. Кра§ни ╢С повинн╕ зменшити св╕й державний борг, знизити р╕вень ╕нфляц╕§. Для розв'язання ф╕нансових питань створений ╢вропейський банк у Франкфурт╕-на-Майн╕.

Теоретики Об'╓днано§ ╢вропи розробили концепц╕ю "технолог╕чно§ ╢вропи", що передбача╓ поглиблення науково-техн╕чно§ ╕нтеграц╕§. Основою §§ стане сп╕льна науково-техн╕чна пол╕тика кра§н-член╕в сп╕льноти. До ╢С дотепер ув╕йшли: Австр╕я, Бельг╕я, Велика Британ╕я, ФРН, Грец╕я, Дан╕я, ╤рланд╕я, ╤спан╕я, ╤тал╕я, Люксембург, Н╕дерланди, Португал╕я, Ф╕нлянд╕я, Франц╕я, Швец╕я - разом 15 кра§н. В майбутньому до ╢С можуть ув╕йти ще 25 кра§н Зах╕дно§ та Сх╕дно§ ╢вропи, а на перспективу - вс╕ ╓вропейськ╕ кра§ни. Норвег╕я п╕сля референдуму з цього питання не вступила до ╢С, вважаючи, що цей ╕нтеграц╕йний союз зачепить §§ економ╕чн╕ та нац╕ональн╕ ╕нтереси.

Сп╕вдружн╕сть незалежних держав (СНД) створена у 1991 р., входять 12 кра§н; мета - координац╕я д╕яльност╕ кра§н - член╕в.

З 1 с╕чня 1994 року набрала чинност╕ угода про в╕льну економ╕чну зону м╕ж США, Канадою, та Мексикою - П╕вн╕чно-Атлантична зона в╕льно§ торг╕вл╕, що охоплю╓ територ╕ю понад 20 млн кв. км з населенням 360 млн чол. У св╕т╕ ╓ чимало ╕нших економ╕чних, пол╕тичних, ф╕нансових сп╕лок. Латиноамериканська асоц╕ац╕я ╕нтеграц╕§ (ЛАА╤) створена у 1980 р.; входять Ар╜ентина, Бол╕в╕я, Бразил╕я, Венесуела, Колумб╕я, Мексика, Парагвай, Перу, Уругвай, Чил╕ та Еквадор. Мета - л╕кв╕дац╕я торговельно-митних обмежень усередин╕ ре╜╕ону, стимулювання ╕ндустр╕ал╕зац╕§, формування передумов сп╕льного ринку. Штаб-квартира - у Монтев╕део. Латиноамериканська економ╕чна система - "Панамський догов╕р" (ЛАЕС) - створена у 1975 р. 27 кра§нами Латинсько§ Америки. Штаб-квартира у Каракас╕ (Венесуела). Орган╕зац╕я американських держав (ОАД) - створена у 1948 р. Входить 35 латиноамериканських держав, США та Канада. Мета - координац╕я торг╕вл╕, сп╕впраця. Штаб-квартира Вашингтон. Орган╕зац╕я економ╕чно§ сп╕впрац╕ та розвитку (ОЕСР) - створена у 1961 р.; входять Велика Британ╕я, Грец╕я, Дан╕я, ╤рланд╕я, ╤сланд╕я, ╤спан╕я, ╤тал╕я, Канада, Люксембург, Н╕дерланди, Нова Зеланд╕я, Норвег╕я, Португал╕я, США, Туреччина, Ф╕нлянд╕я, Франц╕я, ФРН, Швейцар╕я, Швец╕я та Япон╕я - 21 держава. Мета - координац╕я економ╕чно§ та ф╕нансово§ пол╕тики, розвиток торг╕вл╕. Штаб-квартира - Париж. Рада сп╕впрац╕ арабських держав Персько§ затоки (РСАДПЗ) - заснована у 1981 р. Мета - координац╕я та ╕нтеграц╕я кра§н, зм╕цнення зв'язк╕в у економ╕ц╕, пол╕тиц╕, осв╕т╕ та культур╕. Входять: Бахрейн, Катар, Кувейт, ОАЕ, Оман, Сауд╕вська Арав╕я. Штаб-квартира - Ер-Р╕ад. Асоц╕ац╕я держав П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§ (АСЕАН) - створена у 1967 р.; входять ╤ндонез╕я, С╕нгапур, В'╓тнам, Камбоджа, Лаос, Та§ланд, Ф╕л╕пп╕ни, Малайз╕я, Бруней. Мета - сприяння розвитку соц╕ально-економ╕чно§ сп╕впрац╕ кра§н. Штаб-квартира - Джакарта. Асоц╕ац╕я ре╜╕онально§ сп╕впрац╕ П╕вденно§ Аз╕§ (СААРК) - створена у 1985 р. Входять: Бангладеш, Бутан, Пакистан, ╤нд╕я, Мальд╕вська Республ╕ка, Непал, Шр╕-Ланка. Мета - сприяння соц╕ально-економ╕чному та культурному розвитку кра§н, розширення багатосторонньо§ сп╕впрац╕. Штаб-квартира - Катманду. БЕН╤ЛЮКС - економ╕чна сп╕лка Бельг╕§, Н╕дерланд╕в та Люксембургу, п╕дписано у 1958 р. на 50 рок╕в; мета - створення ╓дино§ валюти, усунення митних бар'╓р╕в.

Загальносв╕тов╕ об'╓днання.

Конференц╕я ООН по торг╕вл╕ та розвитку (ЮНКТАД) - заснована 1964 р.; бере участь 186 держав, у тому числ╕ Укра§на. Штаб-квартира - у Женев╕. Економ╕чна та соц╕альна рада ООН - створена у 1946 роц╕, склада╓ться з 54 держав, у тому числ╕ Укра§ни, керу╓ д╕яльн╕стю шести ре╜╕ональних ком╕с╕§ ООН. Економ╕чна та соц╕альна ком╕с╕я ООН для Аз╕§ та Тихого океану - створена у 1947 р, склада╓ться з 39 держав та 10 асоц╕йованих член╕в. Штаб-квартира - Бангкок. Економ╕чна ком╕с╕я ООН для Африки (ЕКА) - створена у 1958 роц╕; склада╓ться з 53 держав. Штаб-квартира - Аддис-Абеба. Економ╕чна ком╕с╕я ООН для ╢вропи - створена у 1947 роц╕, включа╓ 55 ╓вропейськ╕ держави (у тому числ╕ Укра§ну), а також США й Канаду. Штаб-квартира - Женева. Економ╕чна та соц╕альна ком╕с╕я ООН для Зах╕дно§ Аз╕§ (ЕСКЗА) - створена у 1973 роц╕, склада╓ться з 13 арабських держав. Штаб-квартира - Амман. Економ╕чна ком╕с╕я ООН для Латинсько§ Америки та Карибського басейну - створена у 1948 роц╕, входить 41 держава Латинсько§ Америки, а також США, Велика Британ╕я, Франц╕я, Н╕дерланди, Канада, ╤спан╕я, Португал╕я. Штаб-квартира - Сантьяго. М╕жнародна асоц╕ац╕я розвитку (МАР) - заснована у 1960 роц╕. Входять 134 кра§ни. Мета - надання кредит╕в урядам кра§н, що розвиваються, на особливо п╕льгових умовах. Допомога МАР нада╓ться переважно кра§нам з р╕чним прибутком менше за 480 дол. Штаб-квартира - Вашингтон.

Товарно-виробнич╕ об'╓днання.

Орган╕зац╕я кра§н-експортер╕в нафти (ОПЕК) - створена у 1960 роц╕, входять 12 держав. Створена для узгодження пол╕тики кра§н-експортер╕в нафти. Всесв╕тня продовольча та с╕льськогосподарська орган╕зац╕я (ФАО) - заснована 1945 р. як орган ООН. Мета - координац╕я у систем╕ ООН д╕яльност╕, пов'язано§ з м╕жнародною сп╕впрацею у галуз╕ виробництва продовольства та торг╕вл╕ ним. Склада╓ться з 169 держав-член╕в. Штаб-квартира - Рим.

Спец╕альн╕ об'╓днання.

М╕жнародне агентство по атомн╕й енерг╕§ (МАГАТЕ) - засноване у 1957 р. Створене для використання атомно§ енергетики у мирних ц╕лях. Штаб-квартира - В╕день. М╕жнародна торгова палата (МТП) - неурядова орган╕зац╕я, що об'╓дну╓ торгов╕ палати, сп╕лки п╕дпри╓мств та окрем╕ велик╕ ф╕рми б╕льше н╕ж з 100 кра§н. Мета - сприяння усуненню перешкод у м╕жнародн╕й торг╕вл╕, закордонних кап╕таловкладеннях, економ╕чному зростанн╕ кра§н. Штаб-квартира - у Париж╕. Рада ╢вропи (Р╢) - м╕жнародна орган╕зац╕я консультативного типу, заснована 1949 р. Об'╓дну╓ 43 кра§ни ╢вропи (включно з Укра§ною). Займа╓ться проблемами сп╕вроб╕тництва у соц╕альн╕й, науков╕й, культурн╕й, гуман╕тарн╕й та правов╕й сферах. Штаб-квартира - Страсбург (Франц╕я).

Св╕тов╕ ф╕нансов╕ об'╓днання.

М╕жнародний валютний фонд (МВФ) - спец╕ал╕зована орган╕зац╕я при ООН, заснована у 1944 р. Мета - координац╕я валютно-ф╕нансово§ пол╕тики кра§н-член╕в

та надання позик. Входить 181 держава, у тому числ╕ Укра§на. Штаб-квартира - Вашингтон.

М╕жнародний банк реконструкц╕§ та розвитку (МБРР) - створений у 1945 роц╕, 180 член╕в (у тому числ╕ Укра§на), штаб-квартира - Вашингтон. Мета - стимулювання довгострокового збалансованого розвитку кра§н.

╢вропейський банк реконструкц╕§ та розвитку (╢БРР) - створений у 1990 р., 57 член╕в (в тому числ╕ Укра§на). Штаб-квартира - Лондон, мета - п╕дтримка кра§н Центрально§ та Сх╕дно§ ╢вропи у переход╕ до ринково§ економ╕ки.

У сучасн╕й геопол╕тичн╕й та економ╕чн╕й обстановц╕ актуальним ста╓ формування нового економ╕чного об'╓днання - Чорноморський район економ╕чно§ сп╕впрац╕ або Чорноморського економ╕чного союзу (ЧЕС). Сучасна економ╕чна ситуац╕я у Чорномор'§ створила передумови для формування нового економ╕чного простору, у межах якого можливо розв'язувати проблеми в╕льно§ торг╕вл╕, зм╕шано§ економ╕ки, пол╕пшення еколог╕чно§ ситуац╕§. 23 лютого 1992 року у Стамбул╕ п╕дписана Декларац╕я про створення Парламентсько§ асамбле§ Чорноморсько§ економ╕чно§ сп╕впрац╕. До ЧЕС входять 11 кра§н: Азербайджан, Албан╕я, В╕рмен╕я, Болгар╕я, Грец╕я, Груз╕я, Молдова, Рос╕я, Румун╕я, Укра§на, Туреччина.

В 1993 роц╕ створений Карпатський ╢вроре╜╕он. До нього ув╕йшли Угорщина, Польща, Укра§на, Словаччина. Мета - координац╕я господарсько§ та зовн╕шньоеконом╕чно§ д╕яльност╕, створення сприятливих умов для ╕нтеграц╕§.

╤нтеграц╕йн╕ процеси - тенденц╕я, що визнача╓ св╕товий под╕л прац╕.

4. ФОРМИ ЗОВН╤ШНЬОЕКОНОМ╤ЧНО╥ Д╤ЯЛЬНОСТ╤

До основних форм зовн╕шньоеконом╕чно§ д╕яльност╕ в╕дносяться: торг╕вля, кредитування, науково-техн╕чна сп╕впраця, створення сп╕льних п╕дпри╓мств, реал╕зац╕я проект╕в на компенсац╕йн╕й основ╕, культурна сп╕впраця, туризм тощо.

М╕жнародна торг╕вля. Найб╕льш ╕стотною характеристикою торг╕вл╕ ╓ товарооб╕г - об╕г товар╕в, який забезпечу╓ рух товарних мас з╕ сфери виробництва до сфери споживання. Це сукупн╕сть акт╕в куп╕вл╕ та продажу товар╕в. Показниками м╕жнародного товарооб╕гу ╓ експорт та ╕мпорт товар╕в. ╤мпорт (в╕д лат. importo - ввожу) - ввезення товар╕в або кап╕тал╕в у кра§ну з-за кордону. Експорт (в╕д лат. exporto - вивожу) - вивезення товар╕в або кап╕тал╕в за кордон.

Для будь-яко§ кра§ни дуже важливим ╓ сп╕вв╕дношення суми експорту та ╕мпорту зовн╕шньоторговельного сальдо. Воно повинно бути позитивним, що да╓ змогу кра§н╕ мати в╕льн╕ кошти для розширення виробництва чи ╕нвестування §х в сво§й або чуж╕й кра§н╕. В Укра§н╕ цей показник з 1996 р. позитивний.

У св╕товому торговому об╕гу л╕дирують США, хоч кра§ни ╢С за сумарним товарооб╕гом перевершують США; друге м╕сце п╕сля США, займа╓ Япон╕я. Високими темпами в останн╕ роки розвивалась торг╕вля ряду кра§н "третього св╕ту": ОПЕК та "Нових ╤ндустр╕альних Кра§н" П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§. На Республ╕ку Корея, С╕нгапур, Тайвань припада╓ половина вартост╕ експорту кра§н, що розвиваються, та б╕ля 1/3 ╕мпорту.

Б╕ля 60% св╕тового експорту товар╕в припада╓ на розвинут╕ кра§ни, у цих же кра§нах реал╕зу╓ться до 60% св╕тового експорту товар╕в ╕ лише 14% надходить до кра§н, що розвиваються (мал. 7.1, 7.2).

Кра§ни ╢С зб╕льшили ╕мпорт енергонос╕§в, зменшивши ввезення сировини та продовольчих товар╕в. У зовн╕шн╕й торг╕вл╕ кра§н ╢С перевага в╕дда╓ться партнерам по ╢вропейсько§ асоц╕ац╕§ в╕льно§ торг╕вл╕ (╢АВТ), хоч товари США також активно впроваджуються на ╓вропейський ринок.

Зниження матер╕ало- та енергом╕сткост╕ виробництва у розвинених кра§нах св╕ту, що зумовило зменшення попиту на сировину, змусило кра§ни, як╕ спец╕ал╕зуються на його експорт╕, шукати нов╕ сфери д╕яльност╕ у межах м╕жнародного розпод╕лу прац╕. Росте питома вага х╕м╕чно§ промисловост╕ у м╕жнародн╕й торг╕вл╕; це пов'язано з╕ значним розширенням асортименту штучних та синтетичних матер╕ал╕в.

1995 року створена всесв╕тня торговельна орган╕зац╕я (ВТО). ╥§ членами ╓ 128 кра§н. Функц╕я ВТО - п╕дписання багатосторонн╕х угод за загальними правилами торг╕вл╕.

Кредитування та ╕нвестування. Кредитування - надання кредиту. Кредит - позики у грошових одиницях чи у вигляд╕ товару на умовах повернення з виплатою процент╕в. ╤нвестиц╕§ - кап╕таловкладення. ╤нвестиц╕§ ╕ноземн╕ - довгостроков╕ вкладення кап╕талу закордонними власниками у промислов╕сть, с╕льське господарство, транспорт та ╕нш╕ галуз╕ економ╕ки. Найб╕льшими ╕нвесторами у св╕т╕ ╓ Япон╕я, США, кра§ни Зах╕дно§ ╢вропи.

Прям╕ ╕нвестиц╕§ у 1999 роц╕ склали 800 млрд дол., на розвинен╕ кра§ни приходилося 460 млрд дол., на кра§ни, що розвиваються - 166 млрд дол. Дом╕нують серед ╕нвестор╕в економ╕чно розвинен╕ кра§ни (649 млрд. дол); пот╕к ╕нвестиц╕й з кра§н, що розвиваються, дещо менший. ╤нвестиц╕§ в кра§ни Сх╕дно§ ╢вропи досягли 19 млрд дол.

Мусульманськ╕ кра§ни ╕нвестували в економ╕ку США та Зах╕дно§ ╢вропи понад 800 млрд дол. Б╕льше половини цих кошт╕в належить Сауд╕вськ╕й Арав╕§.

Серед кра§н св╕ту щор╕чно проводиться рейт╕нг ступеню сприятливост╕ для ╕нвестор╕в. В ньому враховуються: пол╕тична та економ╕чна стаб╕льн╕сть, ╕нфляц╕я, р╕вень безроб╕ття тощо. У першу десятку в╕дпов╕дно входять: Люксембург, Швейцар╕я, США, ФРН, Н╕дерланди, Франц╕я, Австр╕я, Велика Британ╕я, Япон╕я, Ф╕нлянд╕я. Пом╕ж 180 кра§н Укра§на займа╓ 129 м╕сце, Рос╕я - 159, Куба - 177.

До найб╕льших кра§н - боржник╕в у св╕т╕ належать: Мексика (125 млрд дол), Китай (111), Рос╕я (110), Бразил╕я (100).

Зовн╕шн╕й борг Укра§ни на 01.06.1999 р. дор╕внював 12,4 млрд дол., в тому числ╕: Рос╕§ - 2 млрд дол., МВФ - 2,4; СБРР - 1,2; ╢БРР - 0,07; кра§нам ╢С - 0,35 млрд дол.

Науково-техн╕чна сп╕впраця може набувати наступних форм:

1. Експорт продукц╕§, що репрезенту╓ досягнення науково-техн╕чного прогресу.

2. Кооперац╕я кра§н у створенн╕ ново§ техн╕ки й технолог╕§ з подальшим §§ впровадженням та використанням.

3. Спорудження за рубежем завод╕в "п╕д ключ" або експорт комплексного обладнання при виробництв╕ ново§ техн╕ки.

4. Модерн╕зац╕я об'╓кт╕в за участю закордонних партнер╕в.

5. Оренда нового обладнання - л╕зин╜.

6. Техн╕чне навчання персоналу кра§н-╕мпортер╕в технолог╕й.

7. Обм╕н передовим техн╕чним досв╕дом.

8. Сп╕льн╕ конференц╕§, симпоз╕уми, публ╕кац╕§, координац╕я та кооперац╕я наукових досл╕джень.

9. Техн╕чна допомога при опануванн╕ нових виробництв.

10. Науково-техн╕чна сп╕впраця у галуз╕ навчання та п╕двищення квал╕ф╕кац╕§ наукових кадр╕в.

Продаж л╕ценз╕й - тобто авторських прав на використання запатентованих винаход╕в на територ╕§ кра§н, де вони захищен╕ патентами. ╢ ще терм╕н "ноу-хау" (англ. Know-how - знаю як). Обм╕н л╕ценз╕ями став важливим елементом м╕жнародних економ╕чних стосунк╕в: в╕н досягнув 10% св╕тового зовн╕шньоторговельного обороту.

Д╕╓ сп╕льна укра§нсько-рос╕йсько-казахська програма запуску косм╕чних корабл╕в, експлуатац╕§ косм╕чно§ станц╕§ "Мир" та буд╕вництва ново§ косм╕чно§ станц╕§ (за допомогою США та ╕нших кра§н) - "Альфа". Утворено сп╕льне укра§нсько-рос╕йське п╕дпри╓мство "Космотран" для комерц╕йних запуск╕в косм╕чних супутник╕в.

За програмою "Sea-Lunch" (морський старт), в як╕й приймають участь Укра§на, США, Норвег╕я та Рос╕я з плаваючо§ платформи "Од╕ссей" зд╕йснюються запуски косм╕чних корабл╕в б╕ля о. Р╕здва в Океан╕§ за допомогою укра§нських ракетонос╕§в "Зен╕т".

Сп╕льне п╕дпри╓мництво - пор╕вняно розповсюджена форма зовн╕шньоеконом╕чно§ д╕яльност╕. В св╕т╕ ╓ десятки тисяч п╕дпри╓мств з╕ зм╕шаним кап╕талом; в Укра§н╕ заре╓стровано понад тисячу. Окр╕м економ╕чних вигод у вигляд╕ отримання ╕нвестиц╕й або нових технолог╕й, сп╕льне п╕дпри╓мництво пом'якшу╓ й пол╕тичн╕ проблеми, бо кра§на, що вклала кап╕тал в економ╕ку ╕ншо§ кра§ни, буде зац╕кавлена у сталост╕. Сфера д╕яльност╕ сп╕льних п╕дпри╓мств в Укра§н╕ - буд╕вництво, туризм, торг╕вля, посередницьк╕ послуги, промислове виробництво.

╤тал╕йська ф╕рма "Ф╕ат" утворила в Кременчуц╕ СП "Iveco-КрАЗ" з виробництва вантаж╕вок. В Ки§вськ╕й област╕ налагоджено збирання МАЗ╕в. В ╤ран╕ створю╓ться СП з Рос╕╓ю з виробництва л╕така ТУ-334. Японська компан╕я Nisso Ivai Co ╕нвестувала 70 млн дол. в реконструкц╕ю нафтопереробного заводу в Дрогобич╕ (виробництво бензину "╓вросупер") ╕ буде брати участь в буд╕вництв╕ нафтопроводу Одеса-Броди.

Експорт та ╕мпорт послуг. До них в╕дносяться: м╕жнародний та транзитний транспорт, ╕ноземний туризм, послуги банк╕в та страхових компан╕й, послуги охорони здоров'я, навчання, торговельно-техн╕чна д╕яльн╕сть тощо. Пров╕дну роль у наданн╕ послуг (80%) в╕д╕грають розвинен╕ кра§ни.

Торг╕вля ╕нженерно-консультац╕йними послугами "╕нжин╕рин╜" - надання послуг виробничого, комерц╕йного та наукового характеру. Найб╕льшого розвитку ╕нжин╕рин╜ одержав у галуз╕ кап╕тального буд╕вництва. Пров╕дними експортерами цього виду послуг ╓ ф╕рми США, Канади, Велико§ Британ╕§, Франц╕§, ФРН та Япон╕§. Сюди входить проектування об'╓кту, вивчення ринку, установка ╕ випробування обладнання, наб╕р та п╕дготовка кадр╕в, послуги з реал╕зац╕§ продукц╕§, сприяння в орган╕зац╕§ реклами, розробка метод╕в утил╕зац╕§ в╕дход╕в тощо.

Туризм. Розр╕зняють три види туризму: рекреац╕йний, науковий та д╕ловий; на перший вид припада╓ 70%. Основний пот╕к турист╕в перем╕щу╓ться у межах розвинених кра§н. Для ╤спан╕§ та Австр╕§ туризм - одна з основних експортних галузей, вона да╓ в╕дпов╕дно 30% та 80% прибутк╕в в╕д експорту. Пров╕дне м╕сце туризм займа╓ в ╤тал╕§, Франц╕§, Швейцар╕§, ╤зра§л╕. В Укра§н╕ переважа╓ маршрутно-п╕знавальний туризм.

Прибутки в╕д туризму в св╕т╕ в 1998 р. становили понад 445 млрд дол, чисельн╕сть турист╕в дор╕внювала 625 млн чол. Найб╕льш╕ прибутки отримали: США - 75 млдр дол;Франц╕я - 27,,9; ╤тал╕я - 30, ╤спан╕я - 28, Велика Британ╕я - 19,9 , ФРН - 19 млрд дол.

В Укра§н╕ у 1997 роц╕ туристами були 15 млн чол. (сума в'§зду та ви§зду), в тому числ╕ до нас при§хало 2,6 млн ╕ноземних турист╕в. прибуток склав 350 млн дол. ╕ 1090 млн грн.

Орган╕зац╕я спортивних турн╕р╕в та змагань також в╕дноситься до одн╕╓§ з форм зовн╕шньоеконом╕чно§ д╕яльност╕, бо об'╓дну╓ зусилля та ф╕нанси багатьох кра§н-учасниць. Найб╕льш масштабними ╓ л╕тн╕ та зимов╕ Ол╕мп╕йськ╕ ╕гри, чемп╕онати св╕ту та ╢вропи з хокею, футболу, ф╕гурного катання, шах╕в, тен╕су, велоспорту тощо.

Культурна сп╕впраця передбача╓ орган╕зац╕ю виставок картин або експозиц╕й пров╕дних музе§в св╕ту, музичн╕ та п╕сенн╕ конкурси, фестивал╕, обм╕н творчими колективами, сп╕льне вивчення культурних та ╕сторичних ц╕нностей (стародавн╕ п╕рам╕ди, розкопки до╕сторичних поселень), обм╕н к╕но-, в╕део- та ауд╕опродукц╕╓ю.

5. ЗОНИ СП╤ЛЬНОГО П╤ДПРИ╢МНИЦТВА

Першими зонами сп╕льного п╕дпри╓мництва (ЗСП) у св╕т╕ вважались територ╕§ великих морських порт╕в, зал╕зничних вузл╕в, аеропорт╕в. Вони, як правило, в╕дд╕лялись за допомогою митного режиму в╕д основно§ територ╕§ кра§н та функц╕онували за рахунок безмитного ввезення та вивезення товар╕в. Утворенню таких зон передувало оголошення "в╕льних порт╕в", тобто територ╕й, де могли б безмитно збер╕гатись товари, що привозяться у зону для подальшого §х продажу. Перш╕ зв╕стки про "в╕льн╕ порти" пов'язан╕ з XVI-XVII ст.

Перш╕ законодавч╕ акти про митн╕ зони були прийнят╕ у США 1934 р., у Мексиц╕ - 1946 р. Д╕яльн╕сть ЗСП ре╜улю╓ться м╕жнародними договорами: Конвенц╕╓ю в╕д 18 травня 1973 р. (м. К╕ото, Япон╕я) та Постановою Ради Сп╕льноти кра§н ╢С в╕д 25 липня 1986 р. "Про в╕льн╕ митн╕ зони та склади". Сьогодн╕ б╕льше н╕ж у 80 кра§нах св╕ту функц╕онують понад 700 ЗСП. ╥хн╕й щор╕чний торговельний оборот оц╕ню╓ться на 15-25 млрд дол.

На перших етапах зони створювались для комерц╕йно§ д╕яльност╕ у вигляд╕ конси╜нац╕йних (складських) територ╕й. Тут товари складувались та п╕ддавались операц╕ям, скерованим на збереження §хньо§ якост╕ та пол╕пшення зовн╕шнього вигляду. У 60-т╕ роки з'явились перш╕ вар╕анти промислово-складських зон, у яких, окр╕м збер╕гання товар╕в, зд╕йснювалась додаткова §х обробка, розфасовка з метою зб╕льшення добавлено§ вартост╕ товару. Для залучення ╕ноземного кап╕талу у ЗСП розроблялась система п╕льг: 1) скасувалось оподаткування у рахунок права на експорт; 2) частково або повн╕стю скасовувались податки на прибуток ╕ноземного персоналу, який працю╓ у ЗСП; 3) податки на прибуток на визначений терм╕н; 4) зменшувались мита на ввезену сировину, матер╕али, паливо, нап╕вфабрикати та обладнання, а у деяких випадках - ╕ на ввезену готову продукц╕ю. При цьому кра§на, що надавала частину сво╓§ територ╕§ для створення ЗСП, пересл╕дувала так╕ ц╕л╕:

1. Забезпечення повн╕шо§ зайнятост╕ робочо§ сили як у ЗСП, так ╕ в кра§н╕. Ця мета ╓ передумовою для створення ЗСП у кра§нах, що розвиваються, - Кита§, Мексиц╕, ╤нд╕§,Та§ланд╕ тощо. ╤ноземн╕ ф╕рми, що вкладають кошти у розвиток цих зон, розраховують одержати додатковий прибуток за рахунок використання дешево§ робочо§ сили пор╕вняно з сво§ми кра§нами.

2. Залучення ╕нвестиц╕й, особливо у в╕льно конвертован╕й валют╕. Цей мотив характерний для створення ЗСП у Кита§ та у кра§нах Сх╕дно§ ╢вропи (зокрема в Укра§н╕), де розраховують за допомогою валютних надходжень в╕д ЗСП на сво§й територ╕§ з╕брати кошти для модерн╕зац╕§ економ╕ки.

3. Орган╕зац╕я у економ╕чних зонах таких виробництв, продукц╕я яких п╕шла б на експорт, а також сприяла б модерн╕зац╕§ технолог╕й ╕ залученню "ноу-хау" в пров╕дн╕ галуз╕ виробництва.

4. Розвиток в╕дсталих ре╜╕он╕в, навчання фах╕вц╕в та роб╕тник╕в новим методам прац╕ та управл╕ння. У Кита§ ЗСП з 1979 року стали важливою складовою економ╕чно§ пол╕тики держави. ╥хня к╕льк╕сть зроста╓: до таких зон на п╕вдн╕ кра§ни, як Шеньчжень, Чжухай, Сямень, Шаньтоу, додалось ще 14 приморських м╕ст, а також остр╕в Хайнань. Тепер це суц╕льна агломерована зона вздовж Тихоокеанського узбережжя, де переважають дв╕ форми залучення кап╕талу: орган╕зац╕я сп╕льних виробництв, у яких статутн╕ фонди створюються за рахунок ╕ноземних та китайських ф╕рм, а також на основ╕ сп╕впрац╕, коли кап╕тал та технолог╕я - ╕ноземн╕, а земля та трудов╕ ресурси - китайськ╕.

5. Використання власних сировинних ╕ трудових ресурс╕в для виробництва експортно§ продукц╕§. Так╕ зони створен╕ у Ган╕ для переробки боксит╕в, у Об'╓днаних Арабських Ем╕ратах - для експорту та переробки нафти, у Находц╕ - для експорту й частково§ переробки деревини, кам'яного вуг╕лля та ╕нших природних ресурс╕в.

У св╕т╕ ╓ 23 види ЗСП; основн╕ з них так╕:

1. Безмитн╕ багатопроф╕льн╕ зони, розташован╕ на основних перехрестях транспортних систем (Шеннон у ╤рланд╕§, о. Хайнань, С╕нгапур). С╕нгапур ма╓ тепер валютний запас - понад 40 млрд дол., що дор╕вню╓ валютному запасу Китаю та ╤нд╕§ разом узятих (для пор╕вняння: площа С╕нгапуру 0,6 тис кв. км, населення 2,7 млн чол.; в╕дпов╕дно площа ╤нд╕§ та Китаю - 3288 та 9561 тис. кв. км, а населення - 890 та 1209 млн чол.). У С╕нгапур╕ найдешевш╕ у св╕т╕ товари та безмитна торг╕вля. С╕нгапур - трет╕й найб╕льший центр переробки нафти у св╕т╕ п╕сля Роттердама й Г'юстона, другий найб╕льший порт св╕ту. Кожних 10 хвилин у цей порт заходить судно, а кожних 20 хвилин - танкер. На р╕к С╕нгапур в╕дв╕да╓ 3 млн турист╕в, хоча ╕сторичних пам'яток тут обмаль. З 70-х рок╕в у С╕нгапур╕ пр╕оритетний розвиток одержали науком╕стк╕ та кап╕талом╕стк╕ галуз╕. Тут розм╕щено понад 200 найб╕льших комерц╕йних та торг╕вельних банк╕в. В╕н входить до двадцятьох найбагатших м╕ст св╕ту: валовий нац╕ональний продукт на душу населення становить 10 500 дол. Морський порт - основа в╕льного м╕ста - найсучасн╕ший у св╕т╕: його в╕дв╕дають 40 тис. суден на р╕к, тут розташован╕ представництва 700 морських компан╕й, зд╕йсню╓ться повна комп'ютеризац╕я збер╕гання, обл╕к, навантаження та розвантаження.

2. Експортн╕ промислов╕ зони, ор╕╓нтован╕ на зовн╕шню торг╕влю. Китайська зона Шеньчжень займа╓ться випуском експортних товар╕в з в╕тчизняно§ сировини та за допомогою в╕тчизняно§ робочо§ сили. За десять рок╕в чисельн╕сть жител╕в м╕ста зросла з 30 тис. до 1 млн чол. Тут працю╓ 2,5 тис. еколог╕чно чистих п╕дпри╓мств, випуска╓ться 1115 найменувань товар╕в, з яких 650 йде на експорт. Площа зони - 327 кв. км, на §§ територ╕§ д╕╓ 3,8 тис. сп╕льних п╕дпри╓мств, ╕ноземний кап╕тал становить 18,5%. Под╕бн╕ зони створен╕ у П╕вденн╕й Коре§, на Шр╕-Ланц╕, у ╢гипт╕, Гонконгу, Малайз╕§, ╤нд╕§, Мексиц╕.

3. Зони економ╕чного та науково-техн╕чного розвитку - це район кра§ни, де надаються п╕льгов╕ умови для створення та д╕яльност╕ нац╕ональних, сп╕льних та ╕ноземних п╕дпри╓мств. Так╕ зони створюються переважно у розвинутих кра§нах. У США ╓ 141 економ╕чна зона, у Швейцар╕§ - 26, в ╤спан╕§ - 22, в ╤тал╕§ - 11, у Франц╕§ - 1, у Ф╕нлянд╕§ - 7, у ФРН - 6. Завдяки цьому п╕дпри╓мц╕ одержують можлив╕сть на п╕льгових умовах ╕мпортувати необх╕дн╕ компоненти, вести складання вироб╕в, експортувати продукц╕ю; ц╕ зони п╕двищують конкурентоздатн╕сть товар╕в, стимулюють §хн╓ виробництво за св╕товими стандартами.

4. Зони страхових та банк╕вських послуг сприяють зм╕цненню економ╕ки кра§ни, характерн╕ для невеликих кра§н: С╕нгапур, Гонконг, Багамськ╕ острови, Бермудськ╕ острови, Тайвань, а також Туреччина та Ф╕л╕пп╕ни. У в╕льних банк╕вських зонах приймаючою стороною формуються сприятлив╕ умови для проведення кредитно-ф╕нансових операц╕й (п╕льговий режим оподаткування банк╕в, а у деяких зонах - повна в╕дсутн╕сть такого). Так╕ зони одержали назву "податкового сховища" або "податкового раю". З 1985 р. у Туреччин╕ з'явились "в╕льн╕ м╕ста": Мерсин, ╤змир, Адана, Трабзон, Стамбул. Основна мета §хнього створення - залучення ╕нвестиц╕й за максимально низькими ставками. М╕н╕мальна сума сплаченого статутного кап╕талу сп╕льного банку у ЗСП повинна була складати не менше за 1 млн дол.

5. ╤мпортно-промислов╕ зони та зони по зам╕щенню ╕мпорту. Вони забезпечують сторону, яка прийма╓, сучасними товарами, а м╕сцев╕ п╕дпри╓мства - передовою технолог╕╓ю. Так╕ зони ╓ у Франц╕§, США, Кита§ та ╕нших кра§нах.

6. Складськ╕ (конси╜нац╕йн╕) зони формуються у районах м╕жнародних морських та ав╕аторт╕в. У Рус╕ на Дуна§ створена зона безмитно§ торг╕вл╕ з╕ складськими прим╕щеннями на площ╕ 100 га. Так╕ ж зони сформувались п╕д ╤лл╕ч╕вськом та у Рен╕.

7. Зони в╕льно§ торг╕вл╕, де нема╓ мита на ввезення та вивезення товар╕в для §хнього продажу. ╤нод╕ вони прив'язан╕ до великого морського або ав╕апорту (Шенон у ╤рланд╕§, С╕нгапур, Руса, Будапешт, Б╓лград тощо).

Вар╕анти створення зон сп╕льного п╕дпри╓мництва в Укра§н╕. У нас за останн╕ роки з'явилось багато вар╕ант╕в створення ЗСП. Серед них Кримська, Донбаська, Севастопольська, Рен╕йська, Скадовська, Одеська, Закарпатська, Сиваш, ╢вропа-Центр, Мар╕упольська та ╕нш╕. Верховна Рада ухвалила закон про особлив╕ економ╕чн╕ зони.

ЗСП "╢вропа-Центр" у Закарпатт╕ передбача╓ утворення конси╜нац╕йно§ (складсько§) зони м╕ж Укра§ною, Угорщиною, Словаччиною та Румун╕╓ю, а також видобуток золота на Мужи§вському золотоносному родовищ╕. У 1995 р. в Укра§н╕ утворено понад 20 л╕ценз╕йно-конси╜нац╕йних склад╕в, локальних зон "порто-франко" у Ки╓в╕, Одес╕, Рен╕, ╤зма§л╕.

6. ЗОВН╤ШНЬОЕКОНОМ╤ЧН╤ ЗВ'ЯЗКИ УКРА╥НИ

Питома вага Укра§ни у св╕тов╕й економ╕ц╕ досить пом╕тна. За економ╕чним потенц╕алом Укра§на входить до першо§ ш╕стки кра§н ╢вропи (окр╕м не§ - Рос╕я, Н╕меччина, Франц╕я, ╤тал╕я, Велика Британ╕я). Об'╓ктивно це мало б визначити ╕стотну роль нашо§ кра§ни у м╕жнародному територ╕альному под╕л╕ прац╕. Проте частка Укра§ни у св╕тов╕й торг╕вл╕ дос╕ не надто висока. Недостатньо використовуються можливост╕ для м╕жнародно§ кооперац╕§, зовн╕шн╕х ╕нвестиц╕й тощо. Попри це укра§нська продукц╕я добре в╕дома у багатьох кра§нах: для деяких кра§н та ре╜╕он╕в Укра§на ╓ важливим партнером в економ╕чн╕й сп╕впрац╕.

Неоднозначне положення Укра§ни у м╕жнародному територ╕альному под╕л╕ прац╕ поясню╓ться впливом низки передумов, насамперед природних, демограф╕чних, ╕сторико-економ╕чних, геопол╕тичних. Розгляньмо коротко §хню д╕ю.

Природн╕ передумови. На в╕дм╕ну в╕д найб╕льших кра§н св╕ту (Рос╕я, США, Китай, Канада) Укра§на не забезпечу╓ себе повн╕стю м╕неральними ресурсами; проте вона ма╓ значний природно-ресурсний потенц╕ал ╕ в цьому в╕дношенн╕ знаходиться у б╕льш виг╕дному положенн╕, н╕ж деяк╕ економ╕чно розвинут╕ кра§ни (Япон╕я, ╤тал╕я). Кажучи про природн╕ передумови, треба вид╕лити агрокл╕матичн╕ умови, як╕ здавна сприяли перетворенню Укра§ни на великий ре╜╕он с╕льськогосподарського виробництва, особливо зернового господарства, буряк╕вництва, скотарства, свинарства. Ц╕ умови створюються ун╕кальними чорноземними ╜рунтами, достатньою к╕льк╕стю тепла, пом╕рною волог╕стю, переважно р╕внинним характером територ╕§. Ми ма╓мо чимал╕ ресурси корисних копалин; деяк╕ з них мають св╕тове значення: зал╕зн╕ та марганцев╕ руди, кухонна с╕ль, кам'яне вуг╕лля.

Значний рекреац╕йний потенц╕ал кра§ни, - це узбережжя теплих мор╕в, г╕рничоландшафтн╕ комплекси Карпат ╕ Криму, м╕неральн╕ джерела, л╕кувальн╕ гряз╕ лиман╕в, озокерит.

Деяких важливих ресурс╕в у нас обмаль, як-от нафта, газ, б╕льш╕сть руд кольорових метал╕в, деревина. В останн╓ десятир╕ччя значно зменшились рибн╕ ресурси Чорного та Азовського мор╕в.

Загалом, за природними ресурсами наша кра§на перебува╓ у стан╕ певно§ р╕вноваги: деф╕цит (а отже, ╕мпорт) одних вид╕в ресурс╕в компенсу╓ться достатньою к╕льк╕стю ╕нших, не менш важливих.

Демограф╕чн╕ передумови. Маючи 49,9 млн чол. населення, Укра§на використову╓ значн╕ трудов╕ ресурси й потенц╕йно широкий ринок збуту споживчих товар╕в. У працездатному в╕ц╕ знаходиться 56% населення, у сусп╕льному виробництв╕ зайнято 25 млн прац╕вник╕в. Трудов╕ ресурси кра§ни характеризуються високим р╕внем квал╕ф╕кац╕§ та осв╕ти; питома вага фах╕вц╕в з вищою та середньою осв╕тою становить 29%, усе доросле населення осв╕чене. У 159 вищих навчальних закладах навча╓ться понад 800 тис. студент╕в.

Високий ╕нтелектуальний потенц╕ал кра§ни: у науково-досл╕дних та досл╕дно-конструкторських роботах (НДДКР) зайнято майже 250 тис. фах╕вц╕в. Всесв╕тньов╕дом╕ так╕ науков╕ центри, як ╤нститут електрозварювання ╕м. ╢. О. Патона, Укра§нський ф╕зико-техн╕чний ╕нститут, ╤нститут надтвердих матер╕ал╕в та багато ╕нших. Чимал╕ заслуги укра§нських учених та ╕нженер╕в у ракето- та ав╕абудуванн╕, к╕бернетиц╕, б╕оф╕зиц╕ та б╕ох╕м╕§, а також у досл╕дженн╕ проблем циклу гуман╕тарних наук. Значна частина ╕нтелектуально§ ел╕ти кра§ни донедавна була зайнята у в╕йськово-промисловому комплекс╕. Високий профес╕йний р╕вень трудових ресурс╕в, наявн╕сть розвинуто§ науково-досл╕дно§ бази сприя╓ виробництву складно§, науком╕стко§ продукц╕§, що користу╓ться попитом на св╕тових ринках.

Що стосу╓ться внутр╕шнього ринку збуту споживчих товар╕в, у тому числ╕ ╕мпортних, то в╕н форму╓ться не т╕льки простою чисельн╕стю населення, але ╕ його куп╕вельною здатн╕сть. З покращанням добробуту народу куп╕вельна спроможн╕сть зростатиме ╕ ринок Укра§ни приваблюватиме закордонних виробник╕в товар╕в народного споживання.

╤сторико-економ╕чн╕ передумови. Протягом стол╕ть, аж донедавна, вельми велик╕ територ╕§ Укра§ни завойовувались або захоплювались тими або ╕ншими державами. Тому з погляду територ╕ального под╕лу прац╕ §§ економ╕ка працювала, перш за все, на внутр╕шн╕й ринок т╕╓§ держави, до яко§ вона входила повн╕стю або частково, ╕ економ╕ка нашо§ кра§ни розвивалася за принципом доповнюваност╕: у нас розм╕щувались лише т╕ галуз╕ виробництва, як╕ тут були найефективн╕ш╕ з погляду м╕жре╜╕онального обм╕ну. Так, наявн╕сть високояк╕сно§ зал╕зно§ руди та кокс╕вного вуг╕лля, в╕дносно густа мережа зал╕зниць, достатня к╕льк╕сть трудових ресурс╕в, виг╕дне географ╕чне положення зумовили перетворення Донецько-Придн╕провського району на першу металург╕йну базу не ╕снуючо§ вже держави СРСР. Ц╕ ж фактори сприяли розвитку металом╕сткого машинобудування, теплоенергетики, основно§ х╕м╕§. При цьому виробництво набагато перевищувало власн╕ розумн╕ потреби Укра§ни. Зокрема, за §§ меж╕ йшло 43% чорних метал╕в, 25% зал╕зно§ та 82% марганцево§ руди, 20% коксопродукт╕в, значна частина тепловоз╕в, г╕рничошахтового обладнання, азотних добрив, кальциновано§ соди, цементу, вуг╕лля, електроенерг╕§. За багатьма найважлив╕шими видами виробництва важко§ промисловост╕ частка Укра§ни була набагато вища за §§ питому вагу в територ╕§, населенн╕, валовому сусп╕льному продукт╕ колишнього СРСР. Окр╕м того, Укра§на вивозила за сво§ меж╕ 42% виробленого цукру, 25% ол╕§, а також м'ясо, вершкове масло, борошно, овоч╕, вино.

Водночас Укра§на, маючи високу щ╕льн╕сть населення, висококвал╕ф╕кован╕ трудов╕ ресурси, пом╕тно в╕дставала за трудом╕сткими видами виробництва, особливо щодо текстильно§ промисловост╕, ╕нструментального машинобудування, автомоб╕лебудування. Товари цих галузей виробництва у велик╕й к╕лькост╕ завозились в Укра§ну з ╕нших союзних республ╕к.

Другою складовою ╕сторико-економ╕чних передумов зовн╕шньоеконом╕чних зв'язк╕в Укра§ни були §§ ор╕╓нтац╕я на кра§ни Сх╕дно§ ╢вропи, особливо п╕сля створення Ради Економ╕чно§ Вза╓модопомоги. Це також випливало передус╕м з пол╕тичних м╕ркувань. Укра§на постачала у ц╕ кра§ни зал╕зну та марганцеву руду, прокат чорних метал╕в, електроенерг╕ю, азотн╕ добрива, верстати та обладнання. Натом╕сть вона одержувала продукц╕ю машинобудування (верстати, транспортн╕ засоби, електрон╕ку), легко§ та харчово§ промисловост╕, фармацевтичн╕ товари. На "кра§ни РЕВ" припадало 70% укра§нського зовн╕шнього товарооб╕гу. Водночас зв'язки з кра§нами "несоц╕ал╕стично§" системи розвивалися пов╕льно, що також було насл╕дком пол╕тичних причин. В╕дносно усп╕шно розвивалися торговельн╕ стосунки з ╤нд╕╓ю, а з кра§нами Зах╕дно§ ╢вропи, П╕вн╕чно§ Америки та Япон╕╓ю товарооб╕г був незначний.

Геопол╕тичн╕ передумови. Економ╕ко-географ╕чне положення Укра§ни досить виг╕дне для активно§ участ╕ у м╕жнародному територ╕альному под╕л╕ прац╕. Вона розташована поблизу економ╕чно високорозвинутого ре╜╕ону - Зах╕дно§ ╢вропи, у безпосередн╕й близькост╕ до Рос╕§, Б╕лорус╕ та кра§н Сх╕дно§ ╢вропи. Морським шляхом вона пов'язана з Середземномор'ям, Близьким Сходом та кра§нами басейну ╤нд╕йського океану. Через Укра§ну проходять важлив╕ транзитн╕ маг╕страл╕ (зал╕зниц╕ та автомоб╕льн╕ дороги, нафтопроводи й газопроводи) з кра§н СНД до ╢вропи та чорноморських порт╕в.

Особлив╕сть сучасно§ геопол╕тично§ ситуац╕§ в Укра§н╕ поляга╓ в тому, що зв'язки з кра§нами СНД зазнають зм╕н через нов╕ реал╕§ в галуз╕ економ╕чного ╕ пол╕тичного суверен╕тету та ор╕╓нтац╕ю на св╕тов╕ ц╕ни. Одночасно пол╕пшились перспективи для економ╕чно§ сп╕впрац╕ Укра§ни з економ╕чно розвинутими кра§нами, причому не т╕льки ╢вропи, але й США, Япон╕╓ю, Канадою. З'явилась можлив╕сть проводити активн╕шу торговельну пол╕тику стосовно кра§н, що розвиваються, особливо на Близькому та Середньому Сход╕, в П╕вденн╕й та П╕вденно-Сх╕дн╕й Аз╕§. Ц╕ ре╜╕они можуть постачати нам нафту, бавовну, джут, чай, каву, натуральний каучук в обм╕н на метал, машини та обладнання, зерно, цукор, - тобто товари, попит на як╕ у цих кра§нах та ре╜╕онах розширю╓ться.

Структура зовн╕шньоеконом╕чних зв'язк╕в Укра§ни характеризу╓ться розгалужен╕стю, але все-таки зовн╕шня торг╕вля залиша╓ться §хньою основною формою. До ╕нших форм в╕дносяться створення сп╕льних п╕дпри╓мств, фрахтування, м╕грац╕я робочо§ сили, участь у економ╕чних сп╕лках та деяк╕ ╕нш╕.

Зовн╕шня торг╕вля. Основн╕ показники зовн╕шньо§ торг╕вл╕: обсяг товарооб╕гу, структура експорту та ╕мпорту, сальдо зовн╕шньоторговельного балансу, географ╕я торг╕вл╕. Структура товарооб╕гу обумовлена загальним економ╕чним потенц╕алом кра§ни; галузевою структурою економ╕ки; р╕внем життя населення; конкурентоздатн╕стю товарно§ продукц╕§; динам╕кою курсу нац╕онально§ валюти; умовами митного ре╜улювання; кон'юнктурою св╕тового ринку на т╕ або ╕нш╕ товари.

Основними експортними товарами ╓: зал╕зна та марганцева руди, прокат чорних метал╕в, чавун, кам'яне вуг╕лля, кокс, кальцинована сода, азотн╕ добрива, прокатне та ковальсько-пресове обладнання, обладнання для х╕м╕чно§ промисловост╕, тепловози, екскаватори, л╕таки, енергетичне обладнання, цемент, в╕конне скло. У груп╕ товар╕в народного споживання - цукор, м'ясо, соняшникова ол╕я, борошно, а також телев╕зори, побутов╕ холодильники, мотоцикли. П╕дпри╓мства ВПК експортують зброю .

В ╕мпорт╕ переважають нафта, газ, руди кольорових метал╕в, деревина, бавовна, одяг, взуття, кал╕йн╕ добрива, верстати та обладнання для легко§ й харчово§ промисловост╕, свердловинн╕ установки, засоби обчислювально§ техн╕ки, вантаж╕вки, пап╕р, целюлоза, риба, а також чимало кондитерських та плодоовочевих вироб╕в, алкогольних напо§в.

В 2000 р. експорт Укра§ни становив 18,1 млрд дол., ╕мпорт - 15,3 млрд дол. Отже, сальдо зовн╕шньо§ торг╕вл╕ становило 2,7 млрд дол.

Сальдо склада╓ться з р╕зниц╕ м╕ж експортом та ╕мпортом. Багато товарних позиц╕й одночасно ф╕гуру╓ ╕ в експорт╕, ╕ в ╕мпорт╕, тому за окремими позиц╕ями також обчислю╓ться сальдо. Як╕ ж товари дають Укра§н╕ позитивне сальдо, а як╕ - в╕д'╓мне? Найб╕льше позитивне сальдо припада╓ на чорну металург╕ю (зал╕зна та марганцева руди, чавун, прокат. У торг╕вл╕ з кра§нами СНД, окр╕м чорно§ металург╕§, позитивне сальдо утворилось також за рахунок п╕дпри╓мств харчово§ промисловост╕ та с╕льського господарства (цукор, м'ясо, ол╕я, молоко, борошно), машинобудування. Найб╕льш не╜ативне сальдо припада╓ на нафту й газ. (Треба врахувати, що нафтопереробн╕ потужност╕ Укра§ни у 10 раз╕в перевищують власне видобування нафти.) В╕д'╓мне сальдо ╓ також за деякими видами тканин, обладнанням для легко§ промисловост╕, засоб╕в обчислювально§ техн╕ки, риби.

Географ╕я зовн╕шньо§ торг╕вл╕. Чимала частина зовн╕шньоторговельного обороту припада╓ на кра§ни СНД. Потужний торговельний партнер Укра§ни - Рос╕я, зв╕дки ми одержу╓мо нафту, газ, руди кольорових метал╕в, деревину, тканини, обладнання, вантаж╕вки, електрон╕ку. Укра§на експорту╓ до Рос╕§ прокатне, г╕рничошахтове та енергетичне обладнання, тепловози, телев╕зори, зал╕зну та марганцеву руду, кокс, прокат чорних метал╕в, вуг╕лля, а також цукор, соняшникову ол╕ю, м'ясо, плодоовочев╕ консерви.

Наступним за обсягом торг╕вл╕ партнером серед кра§н СНД ╓ Б╕лорусь. Вона постача╓ верстати, вантаж╕вки, трактори, кал╕йн╕ добрива, продукц╕ю легко§ промисловост╕. Наш експорт склада╓ться переважно з прокату чорних метал╕в, верстат╕в та обладнання, цукру, ол╕§.

Значне позитивне сальдо торговельного балансу Укра§на ма╓ з кра§нами Середньо§ Аз╕§ (окр╕м Туркменистану), Казахстаном та кра§нами Закавказзя. Наш експорт до цих ре╜╕он╕в: прокат чорних метал╕в, обладнання, металор╕зальн╕ верстати, промислов╕ товари широкого вжитку, цукор, борошно. ╤мпорт: газ, руди кольорових метал╕в, бавовна, тканини.

Укра§нськ╕ товари добре в╕дом╕ на ринках розвинутих кра§н ╕ кра§н, що розвиваються. Особливе м╕сце у зовн╕шн╕й торг╕вл╕ Укра§ни займають кра§ни ╢вропи. Серед розвинутих кра§н цього ре╜╕ону ч╕льне м╕сце пос╕да╓ Н╕меччина. Значний товарооб╕г Укра§на ма╓ також з ╤тал╕╓ю, , Н╕дерландами, Франц╕╓ю. В╕дновлюються торг╕вельн╕ зносини також ╕з кра§нами Сх╕дно§ ╢вропи, насамперед, з Польщею, Угорщиною, Болгар╕╓ю та Словаччиною. ╤стотно виросла торг╕вля з Кита╓м.

Розгляньмо географ╕ю зовн╕шньо§ торг╕вл╕ з кра§нами Зах╕дно§ та Сх╕дно§ ╢вропи за основними вантажопотоками. До кра§н Зах╕дно§ ╢вропи, окр╕м руд чорних метал╕в та феросплав╕в, Укра§на постача╓ кокс, скло, штучн╕ алмази та алмазний ╕нструмент, невелику к╕льк╕сть металообробних верстат╕в, металург╕йне обладнання, а також ол╕ю. Одержу╓ Укра§на верстати та обладнання, х╕м╕чн╕ продукти, засоби обчислювально§ техн╕ки, одяг, взуття, побутову електрон╕ку.

Значно актив╕зували торг╕вельн╕ зв'язки з нами США, Канада, Япон╕я та ╕нш╕ не╓вропейськ╕ економ╕чно розвинут╕ кра§ни (мал. 7.3). У груп╕ кра§н, що розвиваються, найб╕льше значення для Укра§ни ма╓ ╤нд╕я. Укра§нськ╕ п╕дпри╓мства брали участь у поставках у цю кра§ну комплектного обладнання для буд╕вництва металург╕йних, енергетичних та машинобуд╕вних об'╓кт╕в. Окр╕м того, зд╕йснювались поставки сучасного озбро╓ння. Укра§на одержу╓ з ╤нд╕§ бавовнян╕ тканини, одяг, чай, каву, фрукти, соки. В останн╕ роки актив╕зувалась торг╕вля з Туреччиною та Республ╕кою Корея.

Про ╕нш╕ форми зовн╕шньоеконом╕чних зв'язк╕в (сп╕льн╕ п╕дпри╓мства, м╕╜рац╕я робочо§ сили, участь у м╕жнародних економ╕чних угодах, фрахтуванн╕ тощо) йшлось у попередн╕х п╕дрозд╕лах. Нараз╕ коротко зупин╕мося на понятт╕ плат╕жного балансу. Плат╕жний баланс - це сп╕вв╕дношення суми платеж╕в, зд╕йснених даною кра§ною за кордоном, та суми надходжень у кра§ну з-за кордону за певний пер╕од. В╕н склада╓ться з платеж╕в та надходжень в╕д зовн╕шньо§ торг╕вл╕, фрахтування, туризму, грошових переказ╕в приватних ос╕б тощо. Якщо сальдо плат╕жного балансу не╜ативне (пасивне), воно ма╓ бути покрите за рахунок вивезення золота або шляхом одержання позик у конвертован╕й валют╕. Пасивне сальдо плат╕жного балансу не╜ативно познача╓ться на стан╕ нац╕онально§ валюти.

Важливе значення для економ╕ки кра§ни мають ╕ноземн╕ ╕нвестиц╕§. Прям╕ ╕нвестиц╕§ в Укра§ну на початок 1999 р. складали 2782 млн дол., що дуже мало, зважаючи на економ╕чний потенц╕ал нашо§ кра§ни. Найб╕льш╕ кап╕таловкладення над╕йшли до внутр╕шньо§ торг╕вл╕, харчово§ промисловост╕, машинобудування. Головн╕ ╕нвестори - США, Н╕меччина, Н╕дерланди, Рос╕я.

Нарешт╕, сл╕д сказати про торг╕влю послугами. Загальний експорт послуг становив в Укра§н╕ у 1998 р. досить значний обсяг - 3,8 млрд дол. Найб╕льше послуг було надано Рос╕§ за транзит газу трубопроводами та за деяк╕ ╕нш╕ потреби - 2,2 млрд дол.

Зовн╕шньоеконом╕чна пол╕тика -це система заход╕в уряду, скерована на зм╕цнення позиц╕й кра§ни у св╕тов╕й економ╕ц╕, у м╕жнародних економ╕чних стосунках. Вона означа╓ встановлення виг╕дних економ╕чних зв'язк╕в, одержання п╕льг у двосторонн╕й торг╕вл╕ (принцип "найб╕льшого сприяння"), досягнення активного сальдо плат╕жного балансу. Зовн╕шньоеконом╕чна пол╕тика ма╓ бути направлена на розширення ринк╕в збуту сво╓§ продукц╕§, на доступ до ринк╕в продукц╕§. ╤нструментами зовн╕шньоеконом╕чно§ пол╕тики ╓: вре╜улювання пол╕тичних стосунк╕в з заруб╕жними кра§нами; п╕дтримка нац╕онально§ валюти та валютне ре╜улювання; митна пол╕тика (встановлення протекц╕он╕стського або л╕берального мита на експорт та ╕мпорт окремих товар╕в) тощо.

Актуальними напрямками зовн╕шньоеконом╕чно§ пол╕тики Укра§ни ╓ :

- зм╕цнення позиц╕й на ринках Сх╕дно§ ╢вропи;

- зм╕цнення сп╕впрац╕ з економ╕чно розвинутими кра§нами Зах╕дно§ ╢вропи, США, Канадою, Япон╕╓ю, Австрал╕╓ю, ПАР;

- розширення торговельно§ сп╕впрац╕ з кра§нами Середземномор'я, Близького та Середнього Сходу, П╕вденно§ та П╕вденно-Сх╕дно§ Аз╕§;

- проведення валютного та митного ре╜улювання, л╕берал╕зац╕я умов ╕ноземних кап╕таловкладень для залучення ╕ноземно§ валюти та повернення приналежних Укра§н╕ кошт╕в, що знаходяться у банках ╕нших держав.

Зовн╕шньоеконом╕чн╕ стосунки спливають з загально§ економ╕чно§ пол╕тики держави. ╥хня ефективн╕сть залежить в╕д усп╕шного розвитку економ╕ки Укра§на, зм╕ни структури промисловост╕, впровадження нових технолог╕й, обладнання, тобто того, що п╕двищу╓ конкурентоспроможн╕сть товар╕в на св╕товому ринку.


Лекц╕я 13.


Економ╕чне районування Укра§ни


План

1. Центральноукра§нський район

2. Зах╕дноукра§нський район

3. Донецько-Придн╕провський район

4. П╕вн╕чно-Сх╕дний район

5. П╕вденний (Причорноморський) район


У класичному розум╕нн╕ "економ╕ка" - це наука про вм╕ння рац╕онально вести домашн╕ справи. У нашому випадку таким домом ╓ ре╜╕он, що представля╓ собою народне господарство в м╕н╕атюр╕, - це територ╕я, що за сукупн╕стю сво§х елемент╕в в╕др╕зня╓ться в╕д ╕нших територ╕й та характеризу╓ться ╓дн╕стю, вза╓мопов'язан╕стю складових ╕ ц╕л╕сн╕стю. У такому формулюванн╕ терм╕н "ре╜╕он" ╓ синон╕мом терм╕ну "район". Найважлив╕ша характеристика ре╜╕ону - його ц╕л╕сн╕сть. Ре╜╕он представля╓ три╓дн╕сть середовищ: природного, матер╕ального (створеного людиною) та соц╕ального. Ре╜╕ональна ц╕л╕сн╕сть передбача╓ територ╕альну ц╕л╕сн╕сть та непод╕льн╕сть.

З поняттям "ре╜╕он" пов'язаний терм╕н ре╜╕ональна економ╕ка - науковий напрямок, що вивча╓ законом╕рн╕сть розм╕щення продуктивних сил та район╕в. Поняття "ре╜╕ональна економ╕ка"та "розм╕щення продуктивних сил" близьк╕ за зм╕стом; усе-таки ре╜╕ональна економ╕ка б╕льше "прив'язана" до поняття "ре╜╕он", у той час як наука про розм╕щення продуктивних сил займа╓ться й загальноре╜╕ональними проблемами. У сучасн╕й л╕тератур╕ ре╜╕ональну економ╕ку прийнято вважати, перш за все, ужитковою наукою.

Одна з функц╕й ре╜╕онально§ економ╕ки - створення р╕зних серв╕сних виробництв та орган╕зац╕й, а також виробництв, що випускають продукц╕ю м╕жгалузевого призначення. Ре╜╕ональн╕ органи управл╕ння можуть виконувати засновницьку функц╕ю, тобто стати фундаторами нових тип╕в серв╕сних та виробничих орган╕зац╕й, як╕ згодом можуть функц╕онувати самост╕йно. У галуз╕ науково-техн╕чного прогресу функц╕╓ю рег╕онально§ економ╕ки ╓ забезпечення адаптац╕§ досягнень науково-техн╕чного прогресу до м╕сцевих умов. На ре╜╕ональному р╕вн╕ можлива координац╕я д╕яльност╕ р╕зних наукових установ та моб╕л╕зац╕я §хн╕х зусиль на розв'язання завдань ре╜╕онального характеру.

У сфер╕ ре╜╕онально§ економ╕ки ма╓ перебувати й зовн╕шньоеконом╕чна д╕яльн╕сть, бо багато §§ форм, так╕ як в╕льн╕ економ╕чн╕ зони, прикордонна та прибережна торг╕вля ╕ноземний туризм, мають ре╜╕ональний характер, а ╕нш╕ т╕сно пов'язан╕ з р╕внем розвитку ╕нфраструктури, господарсько§ культури та д╕лового серв╕су ре╜╕ону. Таким чином, господарство ре╜╕ону ╓ в╕дкритою економ╕чною системою, що функц╕ону╓ на основ╕ спец╕ал╕зац╕§, м╕жре╜╕онально§ ╕нтеграц╕§, зм╕ст яких реал╕зу╓ться через галузев╕, м╕ж галузев╕ та м╕жре╜╕ональн╕ виробничо-економ╕чн╕ зв'язки.

Для ре╜╕онально§ економ╕ки характерн╕ так╕ засади функц╕онування:

- комплексн╕сть еколог╕чного, економ╕чного та соц╕ального розвитку;

- ╓дн╕сть процес╕в природокористування та охорони навколишнього середовища;

- територ╕альна сп╕льн╕сть виробництва;

- в╕дпов╕дн╕сть системи розселення демограф╕чн╕й ситуац╕§ та розм╕щенню виробництва;

- ц╕л╕сн╕сть системи соц╕ально§ ╕нфраструктури;

- по╓днання територ╕ального та галузевого управл╕ння об'╓ктами.

╤нтегральну характеристику ре╜╕ону да╓ соц╕ально-економ╕чний потенц╕ал. Його основу становить економ╕чний потенц╕ал, що характеризу╓ться величиною нац╕онального багатства, сукупного та к╕нцевого продукту, нац╕онального прибутку, вартост╕ основних фонд╕в, абсолютними розм╕рами виробництва житт╓во важливих вид╕в продукц╕§. В╕н визнача╓ загальн╕ можливост╕ кра§ни або ре╜╕ону, §хню економ╕чну спроможн╕сть.

Сутн╕сть соц╕ально-економ╕чного потенц╕алу на ре╜╕ональному р╕вн╕ виплива╓ з ╓дност╕ економ╕чно§ та соц╕ально§ пол╕тики. Серед вих╕дних компонент╕в особливо вир╕зняються природа, людина та виробництво. А р╕вень, структура, динам╕ка матер╕ального виробництва визначають соц╕ально-економ╕чн╕ можливост╕. Тому для оц╕нки потенц╕алу важливе значення ма╓ визначення питомо§ ваги прогресивних галузей промисловост╕, як╕сних параметр╕в та структури основних виробничих фонд╕в, здатност╕ адаптац╕§ виробничих систем до використання досягнень науково-техн╕чного прогресу тощо.

Незалежно в╕д конкретного ре╜╕ону, до складу СЕП (соц╕ально-економ╕чного потенц╕алу) входять природно-ресурсний, демограф╕чний, науково-техн╕чний, виробничий, науковий, рекреац╕йний, ╕нформац╕йний, соц╕альний, культурний потенц╕ал. Структура СЕП пов'язана з особливостями м╕сця та рол╕ ре╜╕ону у територ╕альному под╕л╕ прац╕. Наприклад, виробничий потенц╕ал може бути розпод╕лений зг╕дно з галузевою структурою матер╕ального виробництва.

Виробництво матер╕альних благ почина╓ться, як в╕домо, з вибору територ╕§, м╕сця його орган╕зац╕§. При цьому виника╓ низка складностей, що мають житт╓во важливе значення: якими критер╕ями керуватися при вибор╕ м╕сця господарювання? Як╕ природн╕ ресурси та господарськ╕ умови дано§ територ╕§ можуть дати людин╕ найб╕льшу користь? Як, у як╕й посл╕довност╕ та нав╕що використовувати ц╕ ресурси та умови? Як╕ види виробництва орган╕зувати на дан╕й територ╕§ та як §х сполучити тощо. В╕дпов╕д╕ на ц╕ питання в╕дбит╕ у ре╜╕ональн╕й пол╕тиц╕ держави. Ця пол╕тика, а також механ╕зм §§ реал╕зац╕§, повинн╕ сприяти зростанню комплексност╕ розвитку ре╜╕ону, оптим╕зац╕§ розм╕щення продуктивних сил по територ╕§ кра§ни, вир╕внюванню умов господарювання та житт╓д╕яльност╕ людини.

Зг╕дно до "Стратег╕§ економ╕чно§ та соц╕ально§ пол╕тики на 2000-2004 роки", рег╕ональна пол╕тика передбача╓ впровадження ефективно д╕ючо§ системи влади й управл╕ння як на м╕сцях, так ╕ в центр╕, §§ ф╕нансово-економ╕чне та нормативно-правове забезпечення на основ╕ оптимального сп╕вв╕дношення загальнодержавних, рег╕ональних й м╕сцевих ╕нтерес╕в.

Державна рег╕ональна пол╕тика повинна надавати прискорених темп╕в рег╕ональному соц╕ально-економ╕чному розвитку за рахунок б╕льш повного та ефективного впровадження в господарський об╕г природно-ресурсного потенц╕алу рег╕ону, використання переваг територ╕ального под╕лу та кооперац╕§ прац╕; розширення повноважень, п╕двищення в╕дпов╕дальност╕ рег╕ональних ╕ м╕сцевих орган╕в влади та управл╕ння за р╕шення поточних й перспективних проблем .

У процес╕ розробки ре╜╕онально§ пол╕тики велике значення ма╓ анал╕з чинних тенденц╕й та законом╕рностей розвитку окремих ре╜╕он╕в, вим╕рювання та оц╕нка р╕вн╕в використання §хн╕х соц╕ально-економ╕чних потенц╕ал╕в, оц╕нка ефективност╕ функц╕онування матер╕ального та нематер╕ального виробництва, виявлення специф╕ки та масштаб╕в ╕ндив╕дуального споживання. Такий анал╕з може також служити ╕нформац╕йною основою для перерозпод╕лу сукупного сусп╕льного продукту та нац╕онального прибутку.

Для зд╕йснення ре╜╕онально§ пол╕тики та побудови господарства потр╕бний соц╕ально-економ╕чний анал╕з у таких напрямах: комплексна оц╕нка д╕йсного соц╕ально-економ╕чного потенц╕алу ре╜╕ону, виявлення джерел та масштаб╕в розвитку, визначення та оц╕нка вар╕ант╕в перспективного соц╕ально-економ╕чного розвитку ре╜╕ону.

Таким чином, одн╕╓ю з найважлив╕ших задач розробки ре╜╕онально§ пол╕тики ╓ визначення перспектив розвитку кожного ре╜╕ону, його ц╕льово§ функц╕§ з загальнодержавних позиц╕й, враховуючи те, що економ╕ка Укра§ни ╓ ╓диний народногосподарський комплекс. Ц╕ перспективи, враховуючи пр╕оритети у розвитку окремих ре╜╕он╕в, повинн╕ виявлятися на основ╕ рац╕онал╕зац╕§ розм╕щення продуктивних сил кра§ни ╕ виражатися передус╕м у визначенн╕ та систематичному уточненн╕ спец╕ал╕зац╕§ ре╜╕ону. Складовою частиною ре╜╕онально§ пол╕тики ╓ державн╕ ре╜╕он╕ програми, як╕ реал╕зуються у масштаб╕ кра§ни, окремих областей, систем розселення. Виконання таких програм ма╓ забезпечуватися спец╕альними фондами ре╜╕онального розвитку та протекц╕он╕стською пол╕тикою держави стосовно окремих ре╜╕он╕в (надання п╕льг, розпод╕л ф╕нансових кошт╕в тощо). Вони покликан╕ сприяти скороченню соц╕ально-економ╕чного розвитку м╕ж рег╕онами. В Укра§н╕ найб╕льш актуальною ╓ розробка програм для Донбасу, Придн╕пров'я, Причорномор'я та Криму, Карпат, Пол╕сся, зони Чорнобильсько§ АЕС.

Важливим аспектом розробки економ╕чно§ пол╕тики у ре╜╕он╕ ╓ комплексний розвиток, що реал╕зу╓ться на основ╕ рац╕онального використання вс╕х територ╕альних ресурс╕в багатоц╕льового призначення (трудових, земельних, водних, енергетичних, рекреац╕йних тощо). Для максимально§ моб╕л╕зац╕§ внутр╕шн╕х ресурс╕в, м╕жре╜╕ональних зв'язк╕в, необх╕дна розробка та реал╕зац╕я ре╜╕онально§ господарсько§ пол╕тики на локальному р╕вн╕, що пов'язано з ╕нвестиц╕йною пол╕тикою у ре╜╕он╕. ╥§ насл╕дком ма╓ стати ре╜╕ональний господарський механ╕зм, основу якого становить система стимул╕в та ре╜улятор╕в територ╕альних в╕дношень. Це ц╕ни й тарифи, ставки платеж╕в за територ╕альн╕ ресурси, система норматив╕в формування державного ╕ м╕сцевих бюджет╕в, централ╕зован╕ державн╕ й м╕сцев╕ фонди розвитку тощо. Окр╕м того, сюди входять догов╕рн╕ та ╕нш╕ економ╕чн╕ форми орган╕зац╕§ територ╕альних стосунк╕в. Нар╕жним питанням д╕╓вост╕ економ╕чного механ╕зму ╓ така орган╕зац╕я вс╕х його елемент╕в, яка дозволя╓ орган╕чно сполучати у ╓дин╕й систем╕ централ╕зован╕, тобто державн╕, та децентрал╕зован╕ засади територ╕ального управл╕ння.

Механ╕зм централ╕зованого економ╕чного управл╕ння покликаний забезпечити економ╕чними засобами проведення загальнодержавно§ ре╜╕онально§ пол╕тики, включно з розв'язанням таких завдань, як рац╕ональне розм╕щення великих п╕дпри╓мств, пол╕пшення використання територ╕альних ресурс╕в.

Св╕товий досв╕д показу╓, що глибока централ╕зац╕я управл╕ння економ╕кою ре╜╕ону неефективна. Без ╕н╕ц╕ативи ре╜╕он╕в неможливо забезпечити ефективний розвиток §хнього господарства: з розвитком сусп╕льства децентрал╕зац╕я управл╕ння економ╕кою, у тому числ╕ ре╜╕ональною, ма╓ зростати. Одним з прояв╕в цього ╓ зм╕на в╕дносин м╕сцевих господарських орган╕в та ланок вищого п╕дпорядкування. Саме це висв╕тлю╓ Закон Укра§ни "Про державну владу ╕ м╕сцеве самоврядування в Укра§н╕". Зг╕дно з цим законом територ╕альною основою м╕сцевого самоврядування ╓ м╕сто, район у м╕ст╕, селище чи село. При цьому основна ц╕нн╕сть децентрал╕зац╕§ поляга╓ у можливост╕ враховувати специф╕чн╕ м╕сцев╕ умови - як природн╕, так ╕ господарськ╕.

У кожному ре╜╕он╕ можуть бути вид╕лен╕ галуз╕, що ведуть перед у розвитку його господарства, тобто галуз╕ спец╕ал╕зац╕§. Ре╜╕ональна спец╕ал╕зац╕я може бути внутр╕шньоре╜╕ональною, м╕жре╜╕ональною та м╕жнародною. Галуз╕ спец╕ал╕зац╕§ п╕дрозд╕ляються на проф╕льн╕; що мають значну питому вагу в структур╕ господарства даного ре╜╕ону, та непроф╕льн╕, що мають незначну питому вагу.

Основою визначення спец╕ал╕зац╕§ ╓ ступ╕нь участ╕ ре╜╕ону у територ╕альному под╕л╕ прац╕. Територ╕альний под╕л прац╕ - це одна з форм сусп╕льного под╕лу прац╕, нерозривно пов'язана з галузевою §§ формою. Саме под╕л прац╕ диференц╕ю╓ процес виробництва, зумовлю╓ глибину його спец╕ал╕зац╕§, форму╓ галузеву структуру, забезпечуючи тим самим високу ефективн╕сть ╕ндустр╕ального розвитку. При цьому галуз╕ розташовують сво§ п╕дпри╓мства на територ╕§, найб╕льш сприятлив╕й для §хнього розвитку.

До спец╕ал╕зованих в╕дносяться т╕ галуз╕ господарства, як╕ зосереджують свою д╕яльн╕сть на обмежен╕й територ╕§, можуть ефективно обслуговувати потреби не лише свого, але й ╕нших ре╜╕он╕в. Найб╕льш розвинут╕ м╕жре╜╕ональн╕ зв'язки у поливн╕й, металург╕йн╕й, машинобуд╕вн╕й, л╕созагот╕вельн╕й промисловост╕ завдяки концентрац╕§ виробництва в обмежен╕й к╕лькост╕ район╕в. Завдяки широкому асортименту в╕дбува╓ться значний обм╕н продукц╕╓ю легко§ та харчово§ промисловост╕.

Завдяки м╕жре╜╕ональному обм╕ну використовуються найб╕льш ун╕кальн╕ особливост╕ природно-господарських ре╜╕ональних комплекс╕в, в╕дбува╓ться вза╓модоповнення економ╕ки. Спец╕ал╕зац╕╓ю в широкому розум╕нн╕ ╓ визначення економ╕чного проф╕лю (╕ндустр╕альний, ╕ндустр╕ально-аграрний, аграрний). Докладн╕ша спец╕ал╕зац╕я характеризу╓ться галузями, п╕дгалузями ╕, нав╕ть окремими виробництвами усередин╕ сфери господарства. Таким чином, основою характеристики ре╜╕онально§ спец╕ал╕зац╕§ ╓ високий р╕вень концентрац╕§ та висока питома вага даного виробництва у ре╜╕он╕, а також ефективне обслуговування не лише свого, але й ╕нших ре╜╕ональних структур, активна участь у загальнодержавному под╕л╕ прац╕.

Для визначення спец╕ал╕зац╕§ ре╜╕он╕в кра§ни застосовуються так╕ показники:

- частка виробництва продукц╕§ галузей спец╕ал╕зац╕§ (промисловост╕, с╕льського господарства) ре╜╕ону стосовно загального по кра§н╕ виробництва продукц╕§ в╕дпов╕дно§ галуз╕;

- коеф╕ц╕╓нт локал╕зац╕§ (зосередження) дано§ галуз╕ (виробництва) на територ╕§ ре╜╕ону;

- коеф╕ц╕╓нт виробництва продукц╕§ на душу населення; цей показник обчислю╓ться за виробництвом продукц╕§ у варт╕сному та натуральному вираженн╕ й розрахову╓ться як в╕дношення виробництва на душу населення того або ╕ншого продукту в ре╜╕он╕ до аналог╕чного показника по кра§н╕;

- коеф╕ц╕╓нт товарност╕ визнача╓ться як в╕дношення вартост╕ завезено§ продукц╕§ до т╕╓§, що виробля╓ться у ре╜╕он╕, а за деякими видами продукц╕§ - як в╕дношення вивезення з району дано§ продукц╕§ до §§ виробництва у натуральних показниках. Формули розрахунку цих показник╕в докладно описан╕ у параграф╕ 2.1.

Отже, виробничо спец╕ал╕зованими можна вважати галуз╕, що мають коеф╕ц╕╓нт локал╕зац╕§ та виробництва продукц╕§ на душу населення понад одиницю та продукц╕я яких великою м╕рою задовольня╓ потреби ╕нших ре╜╕он╕в кра§ни.

ЕКОНОМ╤ЧН╤ РАЙОНИ УКРА╥НИ

Ефективн╕сть ре╜╕онально§ пол╕тики залежить в╕д ч╕ткого визначення територ╕§ ре╜╕ону, його меж, природно-ресурсного та соц╕ально-економ╕чного стану, Адже ре╜╕он - це об'╓кт ре╜╕онально§ пол╕тики, - тому велике значення ма╓ економ╕чне районування кра§ни, тобто виокремлення на §§ територ╕§ самост╕йних ре╜╕он╕в, як╕ представляють економ╕чн╕ райони.

Економ╕чн╕ райони п╕дрозд╕ляються на галузев╕ та ╕нтегральн╕. Галузев╕ райони характеризуються зосередженням на певн╕й територ╕§ п╕дпри╓мств окремих галузей (паливно§, металург╕йно§ тощо). ╤нтегральн╕ райони характеризуються загальн╕стю внутр╕шн╕х економ╕чних зв'язк╕в, територ╕альною, адм╕н╕стративною ц╕л╕сн╕стю. Надал╕ йтиметься саме про ╕нтегральн╕ райони.

За сво§м масштабом, розм╕ром територ╕§, м╕сцем у територ╕альному под╕л╕ прац╕ вид╕ляють м╕крорайони (група адм╕н╕стративних район╕в), мезорайони (як правило, дв╕-три област╕) та макрорайони (велика частина територ╕§ кра§ни, може нал╕чувати до десяти та б╕льше областей). Макрорайони у деяких ╕нтерпретац╕ях називають ще великими економ╕чними районами.

Економ╕чне районування Укра§ни - непроста проблема. Ре╜╕ональний анал╕з для зд╕йснення районування доц╕льно почати на р╕вн╕ адм╕н╕стративних областей. Шляхом синтезу найважлив╕ших показник╕в економ╕чного розвитку (нац╕ональний дох╕д на душу населення; валовий продукт на душу населення; продуктивн╕сть сусп╕льно§ прац╕; виробництво продукц╕§ промисловост╕ ╕ с╕льського господарства на душу населення; обсяг матер╕ального достатку на душу населення; забезпечен╕сть територ╕§ природно-ресурсним потенц╕алом; демограф╕чний потенц╕ал тощо) В. Поповк╕н визначив вагу кожно§ област╕ в економ╕ц╕ кра§ни й сформував групи-мезорайони: Донбас, Катеринославське Придн╕пров'я, Слоб╕дська Укра§на, Ки§вське Пол╕сся, Волинське Пол╕сся, Укра§нськ╕ Карпати, Под╕лля, Середн╓ Придн╕пров'я, П╕вн╕чне Причорномор'я, Крим. На п╕дстав╕ мезорайонування в╕н виокремив п'ять макроеконом╕чних район╕в:

1. Центральноукра§нський (Ки§вська, Черн╕г╕вська, Житомирська, Черкаська, К╕ровоградська област╕);

2. Донбас та Нижн╓ Придн╕пров'я (Донецька, Дн╕пропетровська, Луганська, Запор╕зька област╕);

3. Слоб╕дська Укра§на (Харк╕вська, Сумська, Полтавська област╕);

4. Причорноморський (Одеська, Микола§вська, Херсонська област╕ та Автономна Республ╕ка Крим);

5. Зах╕дноукра§нський (Р╕вненська, Волинська, Льв╕вська, ╤вано-Франк╕вська, Терноп╕льська, В╕нницька, Хмельницька, Закарпатська, Черн╕вецька област╕).

Мережа район╕в, яку запропонував В. Поповк╕н, ╓ найб╕льш об╜рунтованою, бо об'╓ктивно в╕ддзеркалю╓ особливост╕ сучасного ре╜╕онального розвитку Укра§ни. Тому характеристика м╕кроре╜╕он╕в Укра§ни в п╕дручнику да╓ться саме за В. Поповк╕ним. Назви деяких ре╜╕он╕в, на наш погляд, доц╕льно трохи спростити, а саме: Донбас ╕ Нижн╓ Придн╕пров'я ми назвали Донецько-Придн╕провським районом, а Слоб╕дську Укра§ну - П╕вн╕чно-Сх╕дним.

1. ЦЕНТРАЛЬНОУКРА╥НСЬКИЙ ЕКОНОМ╤ЧНИЙ РАЙОН

Район склада╓ться з Ки§всько§, Черн╕г╕всько§, Черкасько§, Житомирсько§ й К╕ровоградсько§ областей. За територ╕╓ю (136,2 тис. км2 або 22,6% загальноукра§нського показника) в╕н поступа╓ться лише Зах╕дноукра§нському, а за к╕льк╕стю населення (9,9 млн чол.) - Донецько-Придн╕провському й Зах╕дноукра§нському. Визначна риса району - його центральне положення в Укра§н╕, причому не лише географ╕чне, а ще б╕льше - геопол╕тичне. Територ╕я Центральноукра§нського району - це ядро формування укра§нсько§ державност╕. Саме тут була серцевина Ки§всько§ Рус╕. Ки§в як ╕сторичний, пол╕тичний, рел╕г╕йний та культурний центр протягом стор╕ч пол╕тично, економ╕чно, духовно зв'язував ╕нш╕ укра§нськ╕ земл╕ нав╕ть тод╕, коли вони були у склад╕ р╕зних держав.

У внутр╕шньому под╕л╕ прац╕ Центральноукра§нський район спец╕ал╕зу╓ться на не металом╕сткому, працем╕сткому машинобудуванн╕, с╕льгоспмашинобудуванн╕, х╕м╕чн╕й промисловост╕, особливо х╕м╕§ орган╕чного синтезу, харчово§, легк╕й промисловост╕; велике значення в економ╕ц╕ району мають с╕льське та л╕сове господарство. Така структура господарства району зумовлена обставинами його формування й розвитку.

Природн╕ передумови. Територ╕я району розташована у межах Сх╕дно-╢вропейсько§ платформи. У тектон╕чному в╕дношенн╕ район склада╓ться з трьох частин: найб╕льший за площею - Укра§нський щит з виходами на поверхню кристал╕чних пор╕д; на Л╕вобережж╕ - Дн╕провсько-Донецька тектон╕чна западина; на крайньому п╕вн╕чному сход╕ до меж району заходить Воронезький масив, перекритий товщею осадових пор╕д. Зг╕дно з геолог╕чною будовою розм╕щуються м╕неральн╕ ресурси району. На п╕вдн╕ й п╕вденному заход╕ розташувався Дн╕провський буро-вуг╕льний басейн (головн╕ родовища - Олександр╕йське, Ватут╕нське, Коростишевське). З Дн╕провсько-Донецькою западиною пов'язан╕ родовища нафти (Леляк╕вське, Гн╕динц╕вське) та газу (Талала§вське) в Черн╕г╕вськ╕й област╕. Пол╕сся багате на поклади торфу (Бучманське, Замглайське тощо). На п╕вдн╕ району ╓ родовища уранових руд. На металург╕йну сировину Центральноукра§нський район не багатий. В К╕ровоградськ╕й област╕ можна в╕дзначити Побузьке родовище н╕келю, в Житомирськ╕й - ╤ршанськ╕ поклади титаново§ руди (╕льмен╕т). З нерудних копалин, окр╕м палива, вид╕ляються граф╕т (Завалля), каол╕ни, буд╕вельна сировина (гран╕т, п╕сок, глина тощо); найб╕льш╕ поклади ц╕нно§ нерудно§ сировини розташован╕ на кристал╕чному щит╕. Загалом м╕неральн╕ ресурси Центральноукра§нського району не в╕д╕грають визначно§ рол╕ в побудов╕ його народногосподарсько§ структури. Частка цього району в ╕нтегральному природоресурсному потенц╕ал╕ кра§ни склада╓ лише 16,5%, що значно менше, н╕ж його частка в територ╕§ Укра§ни та в загальному економ╕чному потенц╕ал╕. До того ж, ╕нтегральний потенц╕ал включа╓ не т╕льки м╕неральн╕, а й ус╕ природн╕ ресурси.

╤стотн╕шу роль в економ╕ц╕ району в╕д╕грають агрокл╕матичн╕ й л╕сов╕ ресурси. Територ╕я Центральноукра§нського району розташована в трьох природних зонах: м╕шаних л╕с╕в (Пол╕сся), л╕состепу та п╕вн╕чного степу. Зональна р╕зноман╕тн╕сть зумовлю╓ багатогалузеву структуру с╕льського господарства. Район достатньо забезпечений вологою ╕ теплом. Як╕сть ╜рунт╕в пол╕пшу╓ться в напрям╕ з п╕вн╕чного заходу на п╕вденний сх╕д - в╕д дерново-п╕дзолистих (Житомирська, п╕вн╕ч Ки§всько§ та Черн╕г╕всько§ областей) до типових ╕ звичайних чорнозем╕в (Черкаська, К╕ровоградська област╕). П╕вденна частина Центральноукра§нського району зосереджу╓ значну частину найкращих чорнозем╕в кра§ни.

Чимал╕ пасма л╕с╕в зосереджен╕ переважно в Житомирськ╕й, Ки§вськ╕й та Черн╕г╕вськ╕й областях. Найб╕льш поширен╕ породи - сосна, дуб, береза, осика, липа. Центральноукра§нський район - другий за значенням постачальник деревини в кра§н╕. (п╕сля Зах╕дноукра§нського).

Водними ресурсами, на тл╕ загального деф╕циту в кра§н╕, Центральноукра§нський район забезпечений краще, н╕ж б╕льш╕сть ╕нших район╕в. Основною водною артер╕╓ю ╓ Дн╕про з притоками; в╕н же - головне джерело г╕дроенергоресурс╕в в Укра§н╕. В межах району на ньому д╕ють Ки§вська, Кан╕вська, Кременчуцька (Св╕тловодськ) ГЕС.

Вплив природних передумов на галузеву й територ╕альну структуру народногосподарського комплексу району виявля╓ться у двох основних аспектах. По-перше, м╕сцев╕ м╕неральн╕ ресурси в╕д╕грають п╕дпорядковану роль як районотв╕рний фактор. Нав╕ть такий промисловий вузол, як Черкаський, що ма╓ велике ресурсном╕стке виробництво, працю╓ на сировин╕ (природний газ) з ╕нших ре╜╕он╕в.

Виняток становлять каол╕нов╕ глини та гран╕ти, ╕нш╕ кристал╕чн╕ породи, що певною м╕рою п╕дкреслюють типов╕ ознаки економ╕ки району. По-друге, агрокл╕матичн╕ умови сприяли розвитку потужного багатогалузевого с╕льського господарства й харчово§ промисловост╕, а л╕сов╕ ресурси - деревообробно§ й л╕сох╕м╕чно§ промисловост╕.

Демограф╕чн╕ передумови. В Центральноукра§нському район╕ живе значна частка населення кра§ни. Щ╕льн╕сть населення - 73 чол./км2, що трохи менше загальноукра§нського показника (84 чол./км2 ).

Демограф╕чна ситуац╕я в Центральноукра§нському район╕ дуже складна. Протягом тривалого часу природний прир╕ст населення тут знижу╓ться; зараз в╕н в╕д'╓мний в ус╕х без винятку областях. Найг╕рше становище у Черн╕г╕вськ╕й област╕ (коеф╕ц╕╓нт становить -10,6‰). К╕льк╕сть населення в ре╜╕он╕ поступово знижу╓ться. Незважаючи на так╕ демограф╕чн╕ умови, трудов╕ ресурси Центральноукра§нського району в╕д╕грають визначну роль у народногосподарському комплекс╕, у формуванн╕ його галузево§ структури. Тут розвинен╕ так╕ працем╕стк╕ галуз╕, як текстильна, трикотажна, швацька, взутт╓ва, складне, точне машинобудування, пол╕граф╕чна, а також народн╕ художн╕ промисли. Розм╕щення в район╕ науком╕сткого виробництва пов'язане, в першу чергу, з Ки╓вом - потужним науково-досл╕дним центром, справжньою кузнею високоосв╕чених кадр╕в.

Економ╕чн╕ передумови. Протягом стор╕ч економ╕чний розвиток району зд╕йснювався неоднозначно. З одного боку, Ки§в, майже всю свою ╕стор╕ю, вид╕лявся на тл╕ навколишньо§ територ╕§ як визначний пол╕тичний, культурний та промисловий центр не лише рег╕онального, але й всеукра§нського масштабу. З ╕ншого боку, територ╕я центральноукра§нського району довгий час являла собою аграрний ре╜╕он з в╕дносно невеликими центрами переробки с╕льськогосподарсько§ сировини. Кап╕тал╕стичн╕ в╕дносини в с╕льському господарств╕ тут розвивалися пов╕льн╕ше, з зап╕зненням в╕дносно п╕вденних ре╜╕он╕в Укра§ни, його товарн╕сть була низькою. А проте, на основ╕ с╕льського господарства розвивалися, особливо з друго§ половини XIX ст., численн╕ цукроварн╕, винокурн╕, а на п╕вдн╕ - ол╕йн╕. Водночас набува╓ розвитку легка промислов╕сть.

У роки ╕ндустр╕ал╕зац╕§ виника╓ машинобудування, розвива╓ться х╕м╕чна промислов╕сть. Наявн╕сть квал╕ф╕кац╕йних кадр╕в ╕ певна в╕ддален╕сть в╕д металург╕йних баз зумовлюють розвиток неметалом╕сткого машинобудування. Недостатня потужн╕сть власно§ паливно-енергетично§ бази стриму╓ розм╕щення тут енергом╕стких вид╕в виробництва, за винятком Черкаського вузла, котрий, як вже вказувалося, користу╓ться дов╕зним паливом. Розвиток агропромислового комплексу стимулю╓ розм╕щення с╕льськогосподарського машинобудування.

Центральне економ╕ко-географ╕чне положення району сприя╓ розвитку виробництва, яке ма╓ не лише ре╜╕ональне, але й загальноукра§нське значення. Особливо це стосу╓ться машинобудування (верстатобудування, виготовлення прилад╕в, електротехн╕ка, електронно-обчислювальна техн╕ка), х╕м╕чно§ промисловост╕ (фармацевтична, лакофарбова, виробництво х╕мреактив╕в, виробництво шин, синтетичних волокон), легко§ промисловост╕, пол╕граф╕§.

Визначне положення Ки╓ва зумовлю╓ певну нер╕вном╕рн╕сть розм╕щення промисловост╕ в район╕. Найважлив╕ш╕ з погляду науково-техн╕чного прогресу галуз╕ й види виробництва зосереджено в столиц╕ та околичних м╕стах (Б╕ла Церква, Бровари). ╤нш╕ м╕ста, нав╕ть обласн╕ центри, значно поступаються Ки§вському промисловому вузлу в цьому в╕дношенн╕. Перетворення Ки╓ва на столицю незалежно§ держави робить його ще б╕льш привабливим щодо ╕нвестиц╕й, ╕ тому нер╕вном╕рн╕сть розм╕щення промисловост╕ ╕ населення в район╕ згодом може посилитися.

Територ╕ально-галузева структура народногосподарського комплексу. На Центральноукра§нський район припада╓ 16% валового внутр╕шнього продукту Укра§ни. Головн╕ галуз╕ спец╕ал╕зац╕§: середн╓ ╕ точне машинобудування; агропромисловий комплекс (зернове господарство, скотарство, виробництво цукру, льону, картопл╕); х╕м╕чна промислов╕сть (м╕неральн╕ добрива, х╕м╕чн╕ волокна, фарби, пластмаси); легка промислов╕сть; л╕сопромисловий комплекс; транспортний комплекс. Пров╕дною галуззю району ╓ машинобудування, яке характеризу╓ться р╕зноман╕тн╕стю, але переважають неметалом╕стк╕, працем╕стк╕ види виробництва. Це насамперед верстатобудування, приладобудування, електротехн╕чне та електронне машинобудування. Головн╕ центри - Ки§в, Житомир, Б╕ла Церква, Умань. Обладнання для р╕зних галузей виробництва виготовля╓ться в Броварах, Н╕жин╕, Черкасах, Коростен╕, Фастов╕.

Транспортне машинобудування зосереджене у Ки╓в╕ (р╕чкове суднобудування, виробництво мотоцикл╕в). С╕льськогосподарське машинобудування розм╕щене по територ╕§ району досить р╕вном╕рно; найб╕льшими його центрами ╓ К╕ровоград, Умань, Н╕жин, Новоград-Волинський.

Х╕м╕чна промислов╕сть представлена як основною х╕м╕╓ю (виробництво м╕неральних добрив), так ╕ х╕м╕╓ю орган╕чного синтезу й "тонкою х╕м╕╓ю" (фармацевтична, х╕мреактиви тощо). Виробництво м╕неральних добрив зосереджено в Черкасах (азотно-туковий завод, що працю╓ на природному газ╕). Х╕м╕чн╕ волокна виробляються в у Ки╓в╕, Черкасах, Житомир╕. Фармацевтична промислов╕сть, виробництво гумових вироб╕в, лакофарбова промислов╕сть розм╕щен╕ в Ки╓в╕; у Б╕л╕й Церкв╕ - виробництво шин.

Л╕сопромисловий комплекс розвинений переважно на п╕вноч╕ району, в зон╕ м╕шаних л╕с╕в. Тут зосереджен╕ л╕сове господарство й л╕созагот╕вля, а також значна частина деревообробних ╕ целюлозно-паперових п╕дпри╓мств. Головн╕ центри деревообробки: Житомир, Черн╕г╕в, Бровари. Целюлозно-паперова промислов╕сть розм╕щу╓ться переважно в невеликих м╕стах: Малин, Коростиш╕в, Корюк╕вка.

Легка промислов╕сть працю╓ як на сво§й сировин╕ (льон, вовна, шк╕ри), так ╕ на дов╕зн╕й (бавовна) й х╕м╕чн╕й сировин╕ (х╕м╕чн╕ волокна). Ця галузь досить широко розм╕щена в район╕. Основн╕ центри легко§ промисловост╕ - Ки§в (текстильна, швацька, трикотажна, взутт╓ва галуз╕), Черкаси (текстильна), Житомир (ллян╕ тканини), Черн╕г╕в (камвольно-суконний комб╕нат), Б╕ла Церква (трикотаж, взуття), Богуслав (суконна фабрика) тощо.

Агропромисловий комплекс Центральноукра§нського району ╓ одн╕╓ю з найважлив╕ших ланок структури народного господарства. Значення с╕льського господарства й харчово§ промисловост╕ виходить за меж╕ району. Питома вага валово§ продукц╕§ с╕льського господарства в загальноукра§нському обсяз╕ становить 23% (друге м╕сце п╕сля Зах╕дноукра§нського району). На Центральноукра§нський район припада╓ 21% виробленого кра§ною зерна, 28% цукрових буряк╕в, 13% соняшнику, 19% овоч╕в, 22% м'яса, 27% картопл╕.

Агропромисловий комплекс району характеризу╓ться великою структурно-галузевою р╕зноман╕тн╕стю, що зумовлю╓ його розташування у трьох природно-кл╕матичних зонах. Пол╕сся спец╕ал╕зу╓ться на молочно-м'ясному скотарств╕, льонарств╕ й картоплярств╕. За виробництвом картопл╕ Черн╕г╕вська область пос╕да╓ перше м╕сце серед областей Укра§ни, хоч загалом район у цьому в╕дношенн╕ поступа╓ться Зах╕дноукра§нському. Спец╕ал╕зац╕я л╕состепово§ зони - цукров╕ буряки, зернов╕ культури (пшениця, ячм╕нь), м'ясо-молочне скотарство, свинарство. Б╕льша частина територ╕§ району входить до "цукрового поясу" Укра§ни. П╕вденна половина К╕ровоградщини входить до степово§ зони. Тут ще ╓ цукров╕ буряки, але вже з'явля╓ться соняшник. Зернов╕ культури (пшениця, ячм╕нь, кукурудза) мають б╕льшу питому вагу в пос╕вах в пор╕внянн╕ з попередн╕ми зонами. Скотарство ма╓ м'ясо-молочний напрямок; поширене свинарство, яке базу╓ться, зокрема, на зерн╕, в╕дходах цукровар╕ння й ол╕йництва.

Харчова промислов╕сть - одна з найб╕льших розвинених ╕ типових для району галузей. Вона зосереджена як у великих промислових центрах, так ╕ в численних невеликих м╕стах, центрах адм╕н╕стративних район╕в. Цукор виробля╓ться в ус╕х областях; найб╕льше його виготовля╓ться у Черкаськ╕й област╕, в Черкасах д╕╓ й раф╕надний завод. Ол╕йництво зосереджено на п╕вдн╕. М'ясна й молочна промислов╕сть розм╕щена в ус╕х областях, але передус╕м у прим╕ських зонах обласних центр╕в. Типовими галузями для району ╓ борошномельна, крохмальна, виноробна промислов╕сть.

Промислов╕ вузли. В Центральноукра§нському район╕ сформувалися два великих промислових вузли - Ки§вський та Черкаський, вони мають неоднаковий проф╕ль. Для Ки§вського вузла характерне переважно неметалом╕стке машинобудування, особливо науком╕стке, х╕м╕чна, легка, харчова промислов╕сть, пол╕граф╕я.

Черкаський промвузол базу╓ться на матер╕алом╕сткому виробництв╕: азотн╕ добрива, синтетичн╕ волокна, цукрова промислов╕сть. Водночас тут розвинута легка промислов╕сть (шовков╕ тканини, трикотаж), виробництво технолог╕чного обладнання для харчово§ промисловост╕.

Транспортний комплекс - один з найрозвинут╕ших в Укра§н╕. Його значення зумовлено центральним положенням району. Старовинний р╕чковий шлях по Дн╕пру доповню╓ться сучасними транспортними засобами - зал╕зницями, автошляхами, трубопроводами, як╕ мають досить велику густоту. Ки§в - ав╕ацентр м╕жнародного значення. Район перетинають важлив╕ маг╕страл╕, що проходять транзитом або виходять з Ки╓ва: Ки§в - Харк╕в, Ки§в - Льв╕в, Одеса - Ки§в - Москва, Ки§в - Кишин╕в - Бухарест - Соф╕я, Ки§в - Брест - Варшава та ╕нш╕.

Основн╕ проблеми удосконалення територ╕ально-галузево§ структури району. Одн╕╓ю з найб╕льш гострих проблем ╓ паливно-енергетична. Вона може бути вир╕шена за рахунок зб╕льшення видобутку вуг╕лля Дн╕провського басейну. Нафтогазов╕ родовища невелик╕ та значною м╕рою вже вичерпан╕. Деф╕цит паливно-енергетичних ресурс╕в спонука╓ до §х рац╕онального використання за рахунок запровадження енергозбер╕гаючих технолог╕й, а також шляхом обмеження розвитку енергом╕стких виробництв.

У машинобудуванн╕ недостатньо поглиблена внутр╕галузева спец╕ал╕зац╕я виробництва; б╕льш╕сть п╕дпри╓мств ще ма╓ ун╕версальний характер, з╕ сво╓ю заготовкою, обробкою, збиранням. Найб╕льш прогресивн╕ види машинобудування концентруються в Ки╓в╕; в ╕нших м╕стах його галузева структура застар╕ла.

Центральноукра§нський район характеризу╓ться нер╕вном╕рн╕стю р╕вн╕в розвитку окремих його частин. Якщо Ки§вська область ма╓ високий р╕вень розвитку (в╕дносно середнього показника в Укра§н╕), Черкаська - р╕вень вище середнього, то Житомирська ╕ Черн╕г╕вська - нижче середнього. Наданням ╕нвестиц╕йних п╕льг треба вир╕вняти перепад у р╕внях економ╕чного розвитку.

Район ма╓ значно розширити географ╕ю науком╕стких виробництв, що визначають науково-техн╕чний прогрес, особливо в машинобудуванн╕. Зараз таке виробництво зосереджено в Ки§вському промвузл╕, а потенц╕йн╕ можливост╕ ╕нших областей використовуються недостатньо. Складною ╓ еколог╕чна ситуац╕я. Район ма╓ два "еп╕центри" еколог╕чно§ напруги: зона рад╕оактивного забруднення навколо Чорнобиля й Черкаський промвузол. Потр╕бн╕ велик╕ кошти на остаточну л╕кв╕дац╕ю насл╕дк╕в авар╕§ на АЕС та технолог╕чне переобладнання х╕м╕чних виробництв.

2. Зах╕дноукра§нський економ╕чний район

До складу району входять Р╕вненська, Волинська, Льв╕вська, ╤вано-Франк╕вська, Терноп╕льська, В╕нницька, Хмельницька, Закарпатська та Черн╕вецька област╕. Це - найб╕льший район в Укра§н╕ за площею (158 км2 або 26,1% територ╕§ Укра§ни) ╕ другий за к╕льк╕стю населення (13,2 млн чол., або 26,0%) п╕сля Донецько-Придн╕провського. Зах╕дноукра§нський район розташований поблизу географ╕чного центру ╢вропи, ма╓ зручне транспортне сполучення як ╕з сх╕дно╓вропейськими, так ╕ центрально╓вропейськими державами. Водночас район досить в╕ддалений в╕д основно§ металург╕йно§ бази Укра§ни, в╕д чорноморських порт╕в. В╕н ма╓ р╕зноман╕тн╕ корисн╕ копалини, сприятлив╕ агрокл╕матичн╕ умови, л╕сов╕ багатства, значн╕ трудов╕ ресурси. Це зумовило спец╕ал╕зац╕ю району на переважно неметалом╕сткому, працем╕сткому машинобудуванн╕, г╕рничодобувн╕й, х╕м╕чн╕й промисловост╕, багатогалузевому агропромисловому комплекс╕, легк╕й ╕ л╕сов╕й промисловост╕. Зах╕дноукра§нський район веде перед в Укра§н╕ за валовим обсягом продукц╕§ с╕льського господарства (30%), в першу чергу - за виробництвом цукрового буряку (43%); за виробництвом товар╕в народного споживання в легк╕й промисловост╕ (28%), особливо тканин (39%).

Природн╕ передумови. Зах╕дноукра§нський район ма╓ найб╕льш складну геолог╕чну будову пор╕вняно з ╕ншими районами кра§ни. Його сх╕дна частина розташована на Волино-Под╕льськ╕й плит╕, п╕вденно-зах╕дна зайнята Карпатською г╕рською системою. З п╕вн╕чного сходу Карпати в╕докремлюються Передкарпатським передовим прогином, з п╕вденного заходу - Закарпатським прогином. Саме з тектон╕чними прогинами пов'язан╕ найб╕льш важлив╕ поклади корисних копалин. З Передкарпатським прогином пов'язан╕ родовища нафти (Долина, Борислав, Надв╕рна), газу (Дашава, Б╕льче-Волиця), кал╕йних солей (Калуш, Стебник), кухонно§ сол╕ (Дрогобич), с╕рки (Роздол), озокериту, м╕неральних вод. Закарпатський прогин багатий на кухонну с╕ль (Солотвин), пол╕метали, алун╕ти, барит.

Корисн╕ копалини платформно§ частини району не так╕ р╕зноман╕тн╕ й багат╕. Тут найб╕льше значення ма╓ Льв╕всько-Волинський кам'яновуг╕льний басейн, а також родовища фосфорит╕в в Придн╕стров'§ (Терноп╕льська, Хмельницька, В╕нницька област╕). На п╕вноч╕ району ╓ поклади торфу. Район багатий на сировину для буд╕вельно§ промисловост╕.

Контрасти геолог╕чно§ будови району зумовили його рель╓фну неоднор╕дн╕сть. Заболочен╕ низини Пол╕сся межують ╕з сильно розчленованою р╕чково-яружною системою поверхн╕ Волинсько§, Под╕льсько§ й Придн╕провсько§ височин. Г╕рська система Карпат певним чином вплива╓ на особливост╕ розм╕щення с╕льського господарства, транспортно§ мереж╕, системи розселення.

Агрокл╕матичн╕ умови сприятлив╕ для с╕льського господарства. Зах╕дноукра§нський район найкраще забезпечений вологою, пор╕вняно з ╕ншими ре╜╕онами, континентальн╕сть кл╕мату тут не так виявля╓ться. Але як╕сть ╜рунт╕в дещо г╕рша. Пол╕сся зайняте дерново-п╕дзолистими ╜рунтами, природна родюч╕сть яких невисока. Г╕рськ╕ райони вкрит╕ бурими л╕совими ╜рунтами, центральна площа Под╕лля - с╕рими л╕совими, сх╕дна частина - оп╕дзоленими чорноземами. Окремими пасмами в В╕нницьк╕й, Хмельницьк╕й, Терноп╕льськ╕й областях вкраплюються родюч╕ типов╕ чорноземи. В Зах╕дноукра§нському район╕ зосереджен╕ найб╕льш╕ й найкращ╕ за як╕стю л╕си кра§ни. Особливо вид╕ля╓ться Карпатський ре╜╕он, де л╕сопокрита площа становить понад 40%. ╤з хвойних пор╕д переважають сосна (передус╕м на Пол╕сс╕), ялина (насамперед у Карпатах), ялиця. З листяних - дуб, граб, береза. Зах╕дноукра§нський район розташований в трьох природних зонах - м╕шаних л╕с╕в (Пол╕сся), л╕состепу та г╕рськ╕й зон╕ Карпат; це зумовлю╓ р╕зноман╕тн╕сть галузево§ спец╕ал╕зац╕§ с╕льського господарства.

Водними ресурсами, в тому числ╕ питною водою, Зах╕дноукра§нський район забезпечений краще, н╕ж кра§на в ц╕лому. Велике значення мають м╕неральн╕ води, як╕ поширен╕ по вс╕й територ╕§ району ╕ становлять (поряд ╕з г╕рськими, л╕совими ландшафтами, покладами озокериту), основу рекреац╕йного господарства. Не т╕льки в Укра§н╕, а й за §§ межами в╕дом╕ так╕ бальнеолог╕чн╕ курорти як Трускавець, Немир╕в, Хм╕льник, Моршин та ╕нш╕.

За ╕нтегральним природно-ресурсним потенц╕алом (22% загальноукра§нського показника) район поступа╓ться т╕льки Донецько-Придн╕провському. Р╕зноман╕тн╕сть ресурсно§ бази сприяла розвитку тут г╕рничо-х╕м╕чно§ промисловост╕, паливно-енергетично§, л╕сох╕м╕чно§, розвиненого с╕льського господарства, харчово§, лляно§ промисловост╕, рекреац╕йного комплексу.

Демограф╕чн╕ передумови. Зах╕дноукра§нський район характеризу╓ться значною к╕льк╕стю населення взагал╕ й трудових ресурс╕в зокрема. Трудоресурсний потенц╕ал району - ц╕лком достатн╕й, бо значна частина трудових ресурс╕в буде вив╕льнятися ╕з с╕льського господарства з╕ зростанням продуктивност╕ прац╕.

Демограф╕чна ситуац╕я в Зах╕дноукра§нському район╕ сприятлив╕ша, н╕ж у решт╕ ре╜╕он╕в Укра§ни. Природний прир╕ст населення в район╕ невисокий, але т╕льки тут цей показник ма╓ у нас позитивне значення (Закарпатська, ╤вано-Франк╕вська, Волинська, Р╕вненська, Льв╕вська, Черн╕вецька). Област╕ Под╕лля (В╕нницька, Хмельницька, Терноп╕льська) мають не╜ативний показник. Найвище значення приросту - в Закарпатськ╕й област╕ (1,8‰), найнижче - у В╕нницьк╕й (-6,9‰).

Сприятлив╕ демограф╕чн╕ умови району зумовлюють розвиток тут працем╕сткого виробництва: точне машинобудування, легка промислов╕сть, працем╕стк╕ галуз╕ с╕льського господарства. Р╕вень урбан╕зац╕§ тут нижче перес╕чного по Укра§н╕. Найвищий в╕н у Льв╕вськ╕й област╕ (61,0%), але б╕льш╕сть областей мають показник менший за 50%. З великих м╕ст тут вид╕ля╓ться Льв╕в, в ц╕лому ж у м╕ськ╕й мереж╕ найб╕льш типов╕ середн╕ та мал╕ м╕ста. Процес концентрац╕§ м╕ського населення в Зах╕дноукра§нському район╕ трива╓ досить високими темпами, що також ╓ характерною ознакою.

Економ╕чн╕ передумови. Район склада╓ться з к╕лькох ╕сторико-географ╕чних ре╜╕он╕в - Волин╕, Галичини, Под╕лля, Буковини, Закарпаття, - як╕ в р╕зн╕ часи були частинами р╕зних держав: Австро-Угорщини, Польщ╕, Рос╕§, Румун╕§, Чехословаччини. Це стримувало внутр╕шньоре╜╕ональн╕ ╕нтеграц╕йн╕ процеси. З ╕ншого боку, Галичина, що була в склад╕ Австро-Угорщини, отримала стимул до б╕льш раннього розвитку кап╕тал╕стичних в╕дносин, н╕ж ╕нш╕ ре╜╕они Укра§ни. Тут була збудована перша в Укра§н╕ зал╕зниця (Перемишль - Льв╕в у 1861 р.), розвивалася г╕рничодобувна промислов╕сть. Велику пол╕тичну, духовну, культурну й економ╕чну роль в ус╕ часи в╕д╕гравав Льв╕в, вплив якого в╕дчувався не т╕льки в Галичин╕, але й в ус╕й кра§н╕.

На галузеву структуру району вплива╓ його економ╕ко-географ╕чне положення. Значна в╕ддален╕сть в╕д металург╕йно§ бази зумовила недоц╕льн╕сть розвитку тут металом╕сткого машинобудування, а власних значних металург╕йних п╕дпри╓мств район не ма╓ через брак сировини. Водночас близьк╕сть до ╓вропейських кра§н сприя╓ становленню пл╕дних кооперативних зв'язк╕в на р╕вн╕ п╕дпри╓мств ╕ нав╕ть галузей, особливо в машинобудуванн╕, х╕м╕чн╕й промисловост╕. Здавна досить т╕сн╕ зв'язки ╕снували з кра§нами Сх╕дно§ ╢вропи, а тепер в╕дкрилися можливост╕ для кооперування ╕з зах╕дно╓вропейськими кра§нами. Цьому сприя╓ також розвинена мережа транзитних шлях╕в (зал╕зничних, автомоб╕льних, трубопров╕дних), що з'╓днують Укра§ну з Заходом.

Територ╕ально-галузева структура народногосподарського комплексу. Питома вага Зах╕дноукра§нського району в валовому продукт╕ кра§ни становить 18,3%, це друге м╕сце п╕сля Донецько-Придн╕провського району. Галузева структура склада╓ться з паливно-енергетичного, машинобуд╕вного, х╕м╕чного, л╕совиробничого, агропромислового, рекреац╕йного комплекс╕в, дуже розвинено§ легко§ промисловост╕. В народному господарств╕ по╓днуються матер╕алом╕стк╕ й енергом╕стк╕ (г╕рничо-х╕м╕чна, паливно-енергетична, л╕сох╕м╕чна й деревообробна, цукрова промисловост╕) галуз╕ з нематер╕алом╕сткими, працем╕сткими (точне машинобудування, легка промислов╕сть). Промислов╕сть здеб╕льшого працю╓ на власн╕й сировин╕, але використову╓ й дов╕зну (метали, газ, нафтопродукти, бавовна тощо). Взагал╕ галузева структура економ╕ки району близька до структури Центральноукра§нського району, але тут значно б╕льше розвинен╕ галуз╕, пов'язан╕ з корисними копалинами: паливно-енергетична, г╕рничо-х╕м╕чна.

Паливно-енергетичний комплекс представлений Льв╕всько-Волинським вуг╕льним басейном, родовищами нафти й газу у Передкарпатт╕. Вуг╕лля використову╓ться переважно на м╕сцевих теплових електростанц╕ях, головними з них ╓ Бурштинська й Добротворська. Буре вуг╕лля в невелик╕й к╕лькост╕ видобува╓ться в Закарпатт╕. Поклади нафти й газу видобуваються вже давно, ще з минулого стор╕ччя, й вони здеб╕льшого вичерпалися. Значна к╕льк╕сть цих енергоресурс╕в приходить до ре╜╕ону з Рос╕§. Х╕м╕я орган╕чного синтезу Зах╕дноукра§нського району все б╕льше ор╕╓нту╓ться на дов╕зну сировину. Газов╕ родовища району входять у систему "Братерство", яка ма╓ вих╕д до сус╕дн╕х сх╕дно╓вропейських кра§н.

Електроенергетична мережа, кр╕м теплових електростанц╕й включа╓ також Р╕вненську й Хмельницьку АЕС, г╕дроелектростанц╕§ в Закарпатт╕ (Теребля-Р╕цька) й на Дн╕стр╕ (Дн╕стровська ГЕС).

Машинобуд╕вний комплекс склада╓ться з електронного й електротехн╕чного машинобудування, виробництва автомоб╕л╕в, автокран╕в, с╕льськогосподарсько§ техн╕ки.

Електронне й електротехн╕чне машинобудування з зосереджене у Львов╕ (телев╕зори, к╕нескопи, рад╕оелектронна, медична апаратура), Луцьку (електроапаратура), Р╕вному (електротехн╕ка), Хмельницькому (трансформаторн╕ п╕дстанц╕§), В╕нниц╕ (рад╕отехн╕чна апаратура).

Транспортне машинобудування представлене автомоб╕льними заводами у Львов╕ та Луцьку. С╕льгоспмашинобудування ╓ поширеною галуззю; головн╕ центри - Льв╕в, Ковель, В╕нниця (тракторн╕ агрегати). Технолог╕чне обладнання для р╕зних галузей виробництва виготовля╓ться в Хмельницьку, ╤вано-Франк╕вську.

Х╕м╕чний комплекс - багатогалузевий. Г╕рничо-х╕м╕чна промислов╕сть представлена видобутком кал╕йних ╕ кухонних солей, с╕рки. Основна х╕м╕я - виробництво кислот (Новий Роздол), кал╕йних (Калуш, Стебник) ╕ азотних (Р╕вне) добрив. Усп╕шно розвива╓ться х╕м╕я орган╕чного синтезу. Насамперед це Сокаль (х╕м╕чн╕ волокна), Калуш (пол╕етилен). Фармацевтична промислов╕сть зосереджена у Львов╕.

Легка промислов╕сть територ╕ально дуже поширена й представлена багатьма центрами. Це - текстильна промислов╕сть - Терноп╕ль (бавовнян╕ тканини), Р╕вне (ллян╕ тканини), Луцьк (шовк); трикотажна (Льв╕в, ╤вано-Франк╕вськ); взутт╓ва (Льв╕в, ╤вано-Франк╕вськ, Хмельницький, Виноград╕в, Черн╕вц╕); швацька (Льв╕в, Черн╕вц╕, Хмельницький). На Зах╕дноукра§нський район припада╓ 23% трикотажу та 27% взуття, виготовленого в кра§н╕.

Агропромисловий комплекс характеризу╓ться значним обсягом валово§ продукц╕§ та галузевою р╕зноман╕тн╕стю; це район зернового господарства, найб╕льшого в кра§н╕ виробництва цукрових буряк╕в (43% до загальноукра§нського виробництва), льонарства, овоч╕вництва, виробництва м'яса (27%), у Закарпатт╕ вирощу╓ться виноград.

За природними умовами, район под╕ля╓ться на к╕лька зон с╕льськогосподарсько§ спец╕ал╕зац╕§. Пол╕сся спец╕ал╕зу╓ться на молочно-м'ясному скотарств╕, льонарств╕, картоплярств╕. Передкарпатська зона представлена льонарством, цукровими буряками, скотарством м'ясо-молочного напряму, свинарством. Г╕рська зона Карпат зайнята пасовиськами з╕ спец╕ал╕зац╕╓ю на м'ясо-молочному скотарств╕ й в╕вчарств╕.

Найб╕льшу територ╕ю займа╓ л╕состепова зона, яка спец╕ал╕зу╓ться на виробництв╕ цукрових буряк╕в, зернових культурах (пшениця, ячм╕нь), м'ясо-молочному скотарств╕, свинарств╕. Три област╕ Под╕лля (В╕нницька, Хмельницька ╕ Терноп╕льська) виробляють 68% цукрових буряк╕в району, 61% зерна, 42% овоч╕в, 44% м'яса. Найб╕льш розвинений АПК у В╕нницьк╕й област╕. Закарпаття спец╕ал╕зу╓ться на виноградарств╕, овоч╕вництв╕, тютюнництв╕, м'ясо-молочному скотарств╕, в╕вчарств╕.

Харчова промислов╕сть представлена, насамперед, виробництвом цукру. Цукров╕ заводи розташован╕ скр╕зь у л╕состепов╕й зон╕, але найб╕льше - у В╕нницьк╕й област╕. З ╕нших галузей вид╕ля╓ться борошномельна, спиртова, овочеконсервна, м'ясна, молочна, сироварна.

Л╕сопромисловий комплекс - одна з найтипов╕ших ланок господарства Зах╕дноукра§нського району. Його п╕дпри╓мства розм╕щен╕ в Карпатському ре╜╕он╕ та Пол╕сс╕. Найб╕льш ц╕нну деревину дають Карпатськ╕ л╕си. У Карпатах, Передкарпатт╕ й Закарпатт╕ зосереджен╕ основн╕ потужност╕ деревообробно§ промисловост╕: Льв╕в, ╤вано-Франк╕вськ, Черн╕вц╕, Дрогобич, Свалява, Ужгород, Мукачеве. В Пол╕ському ре╜╕он╕ головн╕ центри - Р╕вне, Костоп╕ль, Сарни, Ковель, К╕верц╕. Целюлозно-паперова промислов╕сть розм╕щена в Пон╕нц╕, Жидачев╕, Рахов╕.

Промислов╕ вузли. У район╕ сформован╕ вузли, як╕ базуються на матер╕ало- й енергом╕сткому виробництв╕. Це - Червоноградський, Дрогобицько-Стебницький, Р╕вненський, Новороздольський, Калусько-Долинський вузли. ╤ндустр╕альний проф╕ль §х визначають вуг╕льна, нафтова, газова, г╕рничо-х╕м╕чна, х╕м╕чна промисловост╕ (як основна, так ╕ х╕м╕я орган╕чного синтезу), виробництво електроенерг╕§. Особлив╕стю цих вузл╕в ╓ сильний техногенний вплив на навколишн╓ середовище.

До ╕ншо§ групи належать Льв╕вський, Луцький, ╤вано-Франк╕вський вузли. Вони зор╕╓нтован╕ на машинобудування, легку й харчову промислов╕сть, деревообробку.

Основн╕ проблеми удосконалення територ╕ально-галузево§ структури району. Проблемою найб╕льш загального характеру ╓ пом╕тна ╕ндустр╕альна в╕дстал╕сть б╕льшост╕ областей ре╜╕он╕в. Це виявля╓ться в недостатньому поки ще розвитков╕ галузей "верхнього поверху", особливо складного машинобудування, верстатобудування. Виробництво валового продукту на душу населення тут менше, н╕ж у середньому по Укра§н╕. Найб╕льш в╕дстал╕ в сво╓му розвитку област╕ - Волинська, Р╕вненська, Хмельницька, Терноп╕льська, Закарпатська. Нижче середнього р╕вня розвиток В╕нницько§, ╤вано-Франк╕всько§, Черн╕вецько§ областей. Лише Льв╕вська область ма╓ р╕вень вище середнього. Отже, потенц╕йн╕ можливост╕ ре╜╕ону далеко не вичерпан╕. При актив╕зац╕§ ╕нвестиц╕йно§ д╕яльност╕ в╕н може розвиватися за рахунок нових потужностей в машинобудуванн╕, тонк╕й х╕м╕§ й ╕нших працем╕стких виробництвах.

Нада╓ться додатковий ╕мпульс формуванню й розвитку вузл╕в - В╕нницького, Хмельницького, Терноп╕льського, Черн╕вецького.

Передкарпатський ре╜╕он, а також Р╕вненський промвузол знаходяться в зон╕ еколог╕чно§ напруги, це проблема, яка мусить бути негайно вир╕шена за рахунок, зокрема, галузевого перепроф╕лювання. Актив╕зац╕§ й розширенню п╕дляга╓ прим╕ська с╕льськогосподарська зона навколо обласних центр╕в ╕ промвузл╕в, що зб╕льшить виробництво овоч╕в, молока, м'яса.

3. ДОНЕЦЬКО-ПРИДН╤ПРОВСЬКИЙ ЕКОНОМ╤ЧНИЙ РАЙОН

Склада╓ться з Донецько§, Лугансько§, Дн╕пропетровсько§ й Запор╕жсько§ областей. Територ╕я району - 112,3 тис. км2 (18,6% територ╕§ кра§ни), населення - 13,6 млн чол. (26,9%). За к╕льк╕стю населення в╕н пос╕да╓ перше м╕сце серед макрорайон╕в Укра§ни.

Донецько-Придн╕провський район - ╕ндустр╕альне серце Укра§ни. Його частка у виробництв╕ промислово§ продукц╕§ кра§ни становить майже 53%. На нього припада╓ майже 90% видобутку кам'яного вуг╕лля, переважна частина видобутку зал╕зно§ й 100% марганцево§ руди, майже вся виплавка стал╕, переважна б╕льш╕сть виплавки чавуну й виготовлення прокату. Район да╓ значну частину металом╕сткого устаткування, в першу чергу, металург╕йного й г╕рничошахтного; тут виробляють автомоб╕л╕, локомотиви, верстати. Важка промислов╕сть визнача╓ проф╕ль економ╕ки району.

Легка, харчова промисловост╕, с╕льське господарство перебувають у "зат╕нку" важко§ ╕ндустр╕§, але й вони дають значний внесок в економ╕ку кра§ни: район пос╕да╓ перше м╕сце за виробництвом трикотажу (34%), взуття (28%), зерна (22%), соняшнику (44%), овоч╕в (25%). Отже, район представлений вс╕ма основними галузями виробництва досить вагомо. Донецько-Придн╕провський район - л╕дер ╕ за узагальнюючими показниками: за валовим продуктом (41%) ╕ за основними фондами (понад 31%). У район╕ ╓ потужний потенц╕ал висококвал╕ф╕кованих кадр╕в роб╕тник╕в, ╕нженер╕в, науковц╕в. В╕н ма╓ густу транспортну мережу. Попри р╕зноман╕тний характер передумов ╕ фактор╕в формування багатогалузево§ структури району, все ж таки сл╕д п╕дкреслити, що визначна роль у формуванн╕ ц╕╓§ структури належить природно-ресурсному потенц╕алу.

Природн╕ передумови. ╤нтегральний природно-ресурсний потенц╕ал району дуже великий: 36% загальноукра§нського показника. В його основ╕ -вуг╕лля, зал╕зна й марганцева руди, кухонна с╕ль, ртуть, вогнетривк╕ глини й флюсов╕ вапняки, цементна сировина. Не менш важливе значення мають агрокл╕матичн╕ ресурси - родюч╕ чорноземи, достатня к╕льк╕сть сонячного тепла. Поряд з цим району браку╓ зволоження, водних ресурс╕в, що вносить певн╕ корективи в спец╕ал╕зац╕ю ╕ розм╕щення виробництва.

Не т╕льки загальноукра§нське, а й св╕тове значення мають поклади вуг╕лля, зал╕зно§ й марганцево§ руд. Основн╕ запаси укра§нського кам'яного вуг╕лля зосереджен╕ в Донбас╕ - в Донецьк╕й, Луганськ╕й, а також Дн╕пропетровськ╕й (Зах╕дний Донбас) областях. Вуг╕лля високо§ якост╕, але його соб╕варт╕сть також висока, бо видобува╓ться воно вже давно, верхн╕ шари вже великою м╕рою вичерпан╕, шахти досить заглиблен╕. До того ж обладнання дуже застар╕ло. Зал╕зн╕ руди характеризуються великими запасами й високою як╕стю: зм╕ст зал╕за в кривор╕зьк╕й руд╕ сяга╓ 65%.

Як╕сною рудою вир╕зня╓ться й Б╕лоз╕рське родовище. Поклади марганцевих руд зосереджен╕ в Н╕копольському та Токмацькому родовищах. Зал╕зна й марганцева руди - неабиякий за варт╕стю експортний товар Укра§ни.

Кухонна с╕ль (Слов'янськ, Артем╕вськ) також вир╕зня╓ться як великими покладами, так ╕ високою як╕стю.

Наявн╕сть високих запас╕в кокс╕вного вуг╕лля, зал╕зно§ й марганцево§ руд, вогнетривких глин, - до того ж зосереджених на компактн╕й територ╕§, - сприяла розвитку потужно§ чорно§ металург╕§. Донецько-Придн╕провський металург╕йний район один з найб╕льших у св╕т╕; в╕н виробля╓ металу значно б╕льше, н╕ж укра§нська економ╕ка ма╓ в ньому потреби. Вуг╕лля, а також кухонна с╕ль ╓ сировиною для х╕м╕чно§ промисловост╕.

Г╕дроресурси району обмежен╕. На Дн╕пр╕ збудован╕ Дн╕прогес, Каховська й Дн╕продзержинська ГЕС.

Чорноземи й переважно р╕внинна поверхня територ╕§ сприяють розвитков╕ с╕льського господарства, особливо зернового виробництва, й на його основ╕ - багатогалузево§ харчово§ промисловост╕.

Надм╕рна територ╕альна концентрац╕я виробництва, переважання матер╕алом╕стких й енергом╕стких виробництв створили в ре╜╕он╕ дуже напружену еколог╕чну ситуац╕ю.

Демограф╕чн╕ передумови. Щ╕льн╕сть населення становить тут 121 чол./км2, що значно вище середнього показника в Укра§н╕. Переважна б╕льш╕сть населення живе у м╕стах, ступ╕нь урбан╕зац╕§ тут найвищий; питома вага м╕ського населення сяга╓ 90%.

У район╕ сформувалися агломерац╕§ - Донецько-Мак╕§вська, Горл╕всько-╢нак╕§вська, Дн╕пропетровсько-Дн╕продзержинська, що характеризуються дуже високою територ╕альною концентрац╕╓ю населення.

Район ма╓ великий контингент трудових ресурс╕в; частка населення в працездатному в╕ц╕ становить 56,3%, що трохи вище перес╕чного показника в Укра§н╕. Переважна б╕льш╕сть трудових ресурс╕в зайнята в промисловост╕.

Демограф╕чна ситуац╕я в Донецько-Придн╕провському район╕ несприятлива. Вс╕ област╕ мають в╕д'╓мне значення коеф╕ц╕╓нта природного приросту населення.

Економ╕чн╕ передумови. Степове Подн╕пров'я було заселене укра§нцями ще з час╕в Ки§всько§ Рус╕. Велике ╕сторичне значення мало ╕снування на територ╕§ району Запор╕зько§ С╕ч╕. Тривалий час ре╜╕он мав суто с╕льськогосподарську спец╕ал╕зац╕ю. З XVIII ст. тут розвива╓ться видобувна промислов╕сть; цей процес р╕зко прискорю╓ться з середини XIX ст., коли почала формуватися потужна металург╕йна промислов╕сть. Кап╕тал╕стичн╕ в╕дносини в промисловост╕ розвивалися тут прискореними темпами, що, поряд з ╕ншими факторами, перетворило ре╜╕он на одну з найб╕льших металург╕йних баз св╕ту. В XX ст., особливо в роки ╕ндустр╕ал╕зац╕§, зд╕йсню╓ться небачена за масштабом концентрац╕я металом╕стких, енергом╕стких вид╕в виробництва. Цей процес посилю╓ться по друг╕й св╕тов╕й в╕йн╕ через створення потужностей в╕йськово-промислового комплексу, на який працювали металург╕йна, х╕м╕чна промислов╕сть, машинобудування, енергетика.

Природн╕ та ╕сторико-економ╕чн╕ передумови сприяли створенню в район╕ територ╕ально-виробничого комплексу класичного типу: тут д╕ють посл╕довн╕ й паралельн╕ зв'язки м╕ж галузями й об'╓ктами виробництва; широко запроваджено кооперування й комб╕нування; ч╕тко вид╕ляються "поверхи" в галузев╕й структур╕ комплексу. Нижн╕й поверх склада╓ видобувна промислов╕сть; дал╕ йде металург╕я, енергетика; ще вище - машинобудування, х╕м╕чна промислов╕сть (зокрема коксох╕м╕я). Район вкрито густою мережею зал╕зниць та автомоб╕льних шлях╕в, його перетина╓ Дн╕про, що сприя╓ зм╕цненню виробничих й ╕нших економ╕чних зв'язк╕в м╕ж галузевими й просторовими елементами комплексу.

Хоча виробничий потенц╕ал району дуже потужний, в╕н базу╓ться переважно на застар╕лих, зношених фондах. Галузева структура промисловост╕, з переваженням матер╕алом╕стких виробництв, характеризу╓ться певною консервативн╕стю, в╕дстал╕стю пор╕вняно з розвиненими кра§нами ╢вропи (Н╕меччина, Велика Британ╕я), для котрих фаза металом╕сткого машинобудування вже позаду.

Територ╕ально-галузева структура народногосподарського комплексу. Економ╕чне обличчя району сформувала важка ╕ндустр╕я, насамперед, г╕рничодобувна, паливно-енергетична, металург╕йна галуз╕, основна х╕м╕я, металом╕стке машинобудування. Разом з цим, значний внесок в укра§нську економ╕ку роблять галуз╕ агропромислового комплексу. Складне, точне машинобудування призначалося передус╕м для обслуговування в╕йськово-промислового комплексу.

Паливно-енергетичний комплекс справля╓ величезний вплив на р╕вень, структуру й розм╕щення промисловост╕, транспорту й ╕нших галузей. Завдяки покладам вуг╕лля й г╕дроенергетичним ресурсам саме у цьому район╕ вперше в Укра§н╕ почали зосереджуватися енергом╕стк╕ види виробництва - кольорова металург╕я, орган╕чний синтез та деяк╕ ╕нш╕. Донецький басейн м╕стить майже вс╕ види кам'яного вуг╕лля - в╕д антрацит╕в до кокс╕вних. Основн╕ поклади зосереджен╕ в п╕вн╕чн╕й частин╕ Донецько§ й п╕вденн╕й частин╕ Лугансько§ областей, а також на сход╕ Дн╕пропетровсько§.

Балансов╕ запаси кам'яного вуг╕лля Донбасу становлять 49 млрд т. Вуг╕лля заляга╓ пор╕вняно глибоко, тому його видобувають п╕дземним способом, що п╕двищу╓ його соб╕варт╕сть. За запасами й видобутком кокс╕вного вуг╕лля Донбас ма╓ св╕тове значення.

Основу електроенергетики становлять потужн╕ теплов╕ станц╕§ - Вуглег╕рська, Слов'янська, Луганська, Курах╕вська, Старобеш╕вська, Штер╕вська, Зу§вська, Кривор╕зька, Придн╕провська тощо. Певне значення мають г╕дроелектростанц╕§ Дн╕провського каскаду, особливо Дн╕прогес-1 ╕ Дн╕прогес-2.

Металург╕йний комплекс склада╓ться з галузей чорно§ та кольорово§ металург╕§. Чорна металург╕я ╓ пров╕дною галуззю й утворю╓ основу ╕ндустр╕ального комплексу Донецько-Придн╕провського району. Сучасна чорна металург╕я району включа╓ в соб╕ практично все металург╕йне виробництво - в╕д видобутку й збагачення зал╕зних ╕ марганцевих руд, виробництва коксу, вогнетрив╕в до виплавки чавуну, стал╕, виготовлення прокату, труб, феросплав╕в, металевих вироб╕в. Чорна металург╕я району ╓ головною ланкою, що зв'язу╓ х╕м╕чний, енергетичний, машинобуд╕вний, транспортний комплекси в ╓дину систему. Серед металург╕йних район╕в св╕ту ╓ мало, де на так╕й невелик╕й в╕дстан╕ були б розташован╕ ресурси зал╕зно§, марганцево§ руд, кокс╕вного вуг╕лля.

Територ╕ально-галузевий комплекс чорно§ металург╕§ под╕ля╓ться на три групи п╕дпри╓мств - Донецьку, Придн╕провську й Приазовську. З них Донецька ор╕╓нту╓ться на вуг╕лля. Тут зосереджен╕ найстар╕ш╕ заводи, бо за колишньо§ технолог╕§ на виробництво тонни чавуну йшло б╕льше кокс╕вного вуг╕лля, н╕ж зал╕зно§ руди. До ц╕╓§ групи входять металург╕йн╕ центри: Донецьк, Мак╕§вка, Харцизьк, ╢нак╕╓ве, Краматорськ, Алчевськ, Стаханов.

В Придн╕провську групу входять центри Дн╕пропетровсько§ та Запор╕зько§ областей - Дн╕пропетровськ, Кривий Р╕г, Дн╕продзержинськ, Запор╕жжя, Н╕кополь, Новомосковськ, що ор╕╓нтуються на м╕сцев╕ зал╕зн╕ й марганцев╕ руди; неабияке значення ма╓ водопостачання ╓ Дн╕пра. Кривор╕зький металург╕йний комб╕нат ╓ одним з найпотужн╕ших у св╕т╕.

В Запор╕жж╕ на основ╕ дешево§ електроенерг╕§ д╕╓ завод феросплав╕в. Придн╕провський мезорайон - л╕дер металург╕йно§ промисловост╕ Укра§ни.

Приазовська група п╕дпри╓мств зосереджена в Мар╕упол╕. Тут металург╕я базу╓ться як на кривор╕зьк╕й, так ╕ на керченськ╕й зал╕зн╕й руд╕, а кокс╕вне вуг╕лля довозиться з Донбасу.

Машинобуд╕вний комплекс за варт╕стю валово§ продукц╕§, за часткою промислово-виробничих фонд╕в ╕ за чисельн╕стю роб╕тник╕в пос╕да╓ перше м╕сце в структур╕ економ╕ки Донецько-Придн╕провського району. Тут виробля╓ться найб╕льше машин ╕ устаткування серед район╕в Укра§ни.

Вдале сполучення економ╕чних умов сприяло формуванню складно§ й багатогалузево§ структури машинобуд╕вного комплексу. Основн╕ фактори, що визначають його характер, так╕: наявн╕сть масового виробництва металу; забезпечен╕сть трудовими ресурсами; м╕сткий ринок машин; розвинута науково-техн╕чна база машинобудування.

Асортимент продукц╕§ машинобудування району надзвичайно великий. Тут виробля╓ться металург╕йне, г╕рничорудне, шахтне, х╕м╕чне устаткування, маг╕стральн╕ тепловози, верстати, с╕льгоспмашини, автомоб╕л╕, технолог╕чне обладнання для р╕зних галузей промисловост╕. В галузев╕й структур╕ машинобудування вид╕ляються так╕ групи: важке машинобудування; транспортне машинобудування й приладобудування.

Важке машинобудування визнача╓ться великим споживанням металу й в╕дносно малою працем╕стк╕стю. Тому виробництво металург╕йного, г╕рничошахтного устаткування, важких верстат╕в зосереджено у великих металург╕йних центрах, як╕ водночас ╓ й найб╕льшими споживачами тако§ продукц╕§, - в Донецьку (г╕рничошахтне й г╕рничорудне устаткування), Луганську (обладнання для вуг╕льно§ промисловост╕), Кривому Роз╕ (г╕рниче устаткування), Дн╕пропетровську й Краматорську (металург╕йне обладнання), Горл╕вц╕ (вуг╕льн╕ комбайни), Мар╕упол╕.

Транспортне машинобудування представлено автомоб╕льним виробництвом (Запор╕жжя), локомотивобудуванням (Луганськ).

Випуск тролейбус╕в налагоджено в Дн╕пропетровську. В Мар╕упол╕ виготовляються зал╕зничн╕ цистерни, у Мел╕топол╕ - мотори.

Верстатобудування зосереджено переважно в найб╕льших м╕стах - Донецьку, Дн╕пропетровську, але ╓ воно також в ╕нших м╕стах, зокрема в Краматорську.

Х╕м╕чний комплекс Донецько-Придн╕провського району характеризу╓ться багатогалузев╕стю. В╕н працю╓ переважно на м╕сцев╕й сировин╕ (коксох╕м╕я, содова промислов╕сть), а також ╕ на дов╕зн╕й (азотн╕ добрива з природного газу, фосфорн╕ добрива). Каркас основно§ х╕м╕§ утворюють виробництва м╕неральних добрив, с╕рчанокислотна промислов╕сть, виробництво соди. Основу х╕м╕чно§ промисловост╕ в район╕ становить коксох╕м╕я, що пов'язана з металург╕╓ю. Азотн╕ добрива виробляються в Горл╕вц╕, С╕верськодонецьку. Центром виробництва фосфорних добрив ╓ Костянтин╕вка й Мар╕уполь (переробка фосфатшлак╕в). Содова промислов╕сть працю╓ на великих покладах кухонно§ сол╕ Слов'янського й Артем╕вського родовищ. Найб╕льш╕ центри содово§ промисловост╕ - Слов'янськ, Лисичанськ.

Х╕м╕я орган╕чного синтезу представлена виробництвом пластмас (Донецьк, Горл╕вка, С╕верськодонецьк, Запор╕жжя, Дн╕пропетровськ). Кр╕м того, тут розм╕щен╕ п╕дпри╓мства гумових вироб╕в (Лисичанськ), шин (Дн╕пропетровськ).

Важливе значення ма╓ виробництво фарб; найб╕льшим центром ╓ Руб╕жне. Лакофарбовий завод м╕ститься в Дн╕пропетровську.

Агропромисловий комплекс району характеризу╓ться однор╕дн╕стю територ╕ально§ спец╕ал╕зац╕§. Це поясню╓ться тим, що вся територ╕я району практично розташована в одн╕й природн╕й зон╕ - степов╕й. Головн╕ галуз╕ спец╕ал╕зац╕§ с╕льського господарства - зерно (пшениця, ячм╕нь, кукурудза), соняшник, м'ясо-молочне скотарство, свинарство, птах╕вництво. Донецько-Придн╕провський район - основна зернова й ол╕йницька база Укра§ни. Вирощуються також конопл╕, на п╕вноч╕ Дн╕пропетровсько§ област╕ - цукровий буряк. Навколо м╕ських агломерац╕й розвинуто господарство прим╕ського типу: молочно-м'ясне скотарство, свинарство, птах╕вництво, виробництво овоч╕в та плод╕в. Найб╕льше цей тип спец╕ал╕зац╕§ розвинуто в Донбас╕, де в╕н утворю╓ досить велике за територ╕╓ю суц╕льне пасмо.

Харчова промислов╕сть району представлена масложировою, ол╕йною, м'ясною, молочною, борошномельною, соляною промисловостями. В Артем╕вську д╕╓ завод шампанських вин; для §х визр╕вання використовуються в╕дпрацьован╕ солян╕ штольн╕, як╕ мають незм╕нну температуру протягом року.

Легка промислов╕сть вр╕вноважу╓ структуру зайнятост╕ трудових ресурс╕в у ре╜╕он╕. Галуз╕ важко§ промисловост╕, як╕ дом╕нують, використовують чолов╕ч╕ робоч╕ руки; текстильне ж, швацьке, шк╕ряно-взутт╓ве, трикотажне виробництва дають змогу реал╕зувати ж╕ночу працю, хоч перек╕с у структур╕ зайнятост╕ все ж таки залиша╓ться. П╕дпри╓мства легко§ промисловост╕ зосереджен╕ переважно в Донбас╕. Текстильне виробництво представлено Донецьким бавовняним комб╕натом, Луганською фабрикою тонкого сукна, прядильною фабрикою в Мак╕§вц╕. Трикотажн╕ фабрики д╕ють в Донецьку, Луганську, Дн╕пропетровську, Шахтарську. Взутт╓в╕ п╕дпри╓мства ╓ в Луганську, Донецьку, Мак╕§вц╕.

Транспортний комплекс ╓ важливою галуззю спец╕ал╕зац╕§ району. За обсягом перевезень вантаж╕в Донецько-Придн╕провський район пос╕да╓ перше м╕сце в Укра§н╕. Тут найщ╕льн╕ша мережа шлях╕в сполучення. Найб╕льше значення мають зал╕зниц╕, що перевозять масов╕ вантаж╕: вуг╕лля, руду, метали, добрива, зерно, нас╕ння соняшнику тощо.

Великою ╕нтенсивн╕стю перевезень в╕дзнача╓ться зал╕зниця Донецьк - Дн╕пропетровськ - Кривий Р╕г, яка д╕╓ за маятниковим принципом: на зах╕д йде вуг╕лля, на сх╕д - руда. У вантажооб╕гу на першому м╕сц╕ - вуг╕лля, кокс. У межах Донецько§ зал╕зниц╕ сформувалися два зал╕зничних вузли, що спец╕ал╕зуються на в╕дправленн╕ вуг╕лля - Донецький ╕ Попаснянсько-Довжанський.

Автомоб╕льний транспорт в╕д╕гра╓ важливу роль у внутр╕шн╕х перевезеннях малогабаритних вантаж╕в. Автошляхова мережа району в╕др╕зня╓ться високою густотою. Найважлив╕ш╕ шляхи: Донецьк - Дн╕пропетровськ, Донецьк - Харк╕в, Луганськ - Ростов-на-Дону, Харк╕в - Дн╕пропетровськ, Харк╕в - Запор╕жжя - С╕мферополь, Одеса - Мел╕тополь - Мар╕уполь - Ростов-на-Дону.

Дн╕пропетровський водний шлях забезпечу╓ зв'язки м╕ж портами сус╕дн╕х ре╜╕он╕в. У межах Донецько-Придн╕провського району найважлив╕ш╕ порти: Дн╕пропетровськ, Запор╕жжя, Н╕кополь. Головн╕ вантаж╕, що йдуть по Дн╕пру, - вуг╕лля, зал╕зна руда, м╕нерально-буд╕вельн╕ матер╕али.

Важливе значення ма╓ трубопров╕дний транспорт. В╕н забезпечу╓ район нафтою, нафтопродуктами, газом, що надходять з ╕нших ре╜╕он╕в, переважно з-за кордону. Транзитом через Донецько-Придн╕провський район проходять газопров╕д "Союз" й ам╕акопров╕д Тольятт╕ - Одеса. ╤з Ставрополя й Шебелинки в район надходить газ. На ц╕й сировин╕ працю╓ х╕м╕чна промислов╕сть Донбасу й Придн╕пров'я.

Ре╜╕ональн╕ промислово-економ╕чн╕ вузли. В Донецько-Придн╕провському район╕ зосереджена найб╕льша к╕льк╕сть вузл╕в, що базуються на матер╕алом╕сткому, енергом╕сткому, еколог╕чно небезпечному виробництв╕. Це - Донецько-Мак╕§вський, Горл╕всько-╢нак╕§вський, Торезо-Сн╕жнянський, Слов'янсько-Краматорський, Сел╕дово-Курах╕вський, Новотро§цько-Докуча§вський, Алчевсько-Стахан╕вський, Свердловсько-Ровенк╕вський, Краснолуцько-Антрацит╕вський, Кривор╕зький, Дн╕пропетровсько-Дн╕продзержинський, Н╕копольський, Запор╕зький. Основою формування цих вузл╕в ╓ вуг╕льна й зал╕зорудна промислов╕сть, важке машинобудування. Надзвичайно щ╕льна територ╕альна концентрац╕я таких промислових вузл╕в призводить до величезно§ еколог╕чно§ напруги.

Проблеми територ╕ально-галузевого вдосконалення економ╕ки району. Надм╕рне перевантаження в структур╕ економ╕ки галузей важко§ ╕ндустр╕§ привело до серйозних соц╕ально-економ╕чних диспропорц╕й.

Район ма╓ застар╕лу структуру промисловост╕, яка вже не в╕дпов╕да╓ вимогам науково-техн╕чного прогресу. Переважа╓ металом╕стке машинобудування, недостатня частка працем╕сткого , особливо електронного, верстатобудування, приладобудування.

У вуг╕льн╕й промисловост╕ Донецького басейну застар╕ли основн╕ фонди, пог╕ршилися г╕рничо-геолог╕чн╕ умови. Соб╕варт╕сть вуг╕лля зроста╓, рентабельн╕сть знижу╓ться; тому нерентабельн╕ шахти доц╕льно вивести з експлуатац╕§.

Металург╕йна промислов╕сть, що да╓ значний внесок в експортний потенц╕ал кра§ни, характеризу╓ться технолог╕чною в╕дстал╕стю.

У виробництв╕ стал╕ переважа╓ мартен╕вський спос╕б, частка електроплавильного - лише 10%. Мало виготовля╓ться спец╕альних сорт╕в стал╕. Подальший розвиток чорно§ ╕ кольорово§ металург╕§ стриму╓ться через брак енергонос╕§в ╕ води, особливо в Донбас╕. Можливост╕ для екстенсивного розвитку металург╕§ вичерпано; належить §§ докор╕нно модерн╕зувати.

Деф╕цит енергоресурс╕в зумовлю╓ потребу енергозбер╕гаючих технолог╕й. Еколог╕чна проблема ма╓ розв'язуватися за рахунок частково§ територ╕ально§ деконцентрац╕§ виробництва й технолог╕чно§ перебудови промисловост╕.

4. П╕вн╕чно-Сх╕дний економ╕чний район

До складу району входять Харк╕вська, Полтавська й Сумська област╕. За територ╕╓ю - 84 тис. км2 (13,9% територ╕§ Укра§ни) та к╕льк╕стю населення - 6,1 млн чол. (12,1%) П╕вн╕чно-Сх╕дний район найменший. Проте його роль в економ╕чному потенц╕ал╕ держави досить велика. В╕н характеризу╓ться, насамперед, потужним ╕ галузево-р╕зноман╕тним машинобудуванням: в╕д важкого до електронного й ав╕ац╕йного. В╕н ма╓ розвинений агропромисловий комплекс; за виробництвом цукрового буряка (23,5% обсягу в кра§н╕) й соняшника (17,4%) район пос╕да╓ трет╓ м╕сце. У галузев╕й структур╕ вид╕ляються також легка, х╕м╕чна промислов╕сть, енергетика, видобуток корисних копалин.

Районотв╕рним фактором ╓ дуже розвинена транспортна мережа з маг╕стралями загальнодержавного й м╕жнародного значення - зал╕зницями, автошляхами, трубопроводами, ав╕ал╕н╕ями.

Велику орган╕зуючу роль в╕д╕гра╓ Харк╕в з його потужним науково-техн╕чним потенц╕алом, що представлений низкою вуз╕в, науково-досл╕дних установ, лаборатор╕й, культурних заклад╕в.

Природн╕ передумови. П╕вн╕чно-Сх╕дний район ма╓ сприятлив╕ агрокл╕матичн╕ умови, запаси ц╕нних корисних копалин. Але природно-ресурсний потенц╕ал не визнача╓ господарський комплекс району; його частка в загальноукра§нському потенц╕ал╕ становить лише 10,5%, тобто менше, н╕ж частка територ╕§.

Природн╕ ресурси представлен╕, насамперед, корисними копалинами, особливо паливними. В межах району проходить Дн╕провсько-Донецька тектон╕чна западина з покладами нафти й газу. На сьогодн╕шн╕й час це основна нафтогазова база Укра§ни.

Найб╕льш╕ нафтов╕ родовища - Глинсько-Розбиш╕вське, Б╕льське, Зачепил╕вське, Качан╕вське, Рибальське. За браком нафти ц╕ родовища дещо пом'якшують сировинну проблему Укра§ни.

Газов╕ родовища зосереджен╕ в Харк╕вськ╕й област╕. Це, насамперед, славетне Шебелинське родовище, а також поклади в ╢фрем╕вц╕, Кегич╕вц╕, в Полтавськ╕й област╕ - Солох╕вське, Яблун╕вське. ╤нша група корисних копалин представлена зал╕зними рудами Кременчуцького родовища, на основ╕ якого працю╓ Полтавський збагачувальний комб╕нат.

Значна територ╕я району вкрита родючими ╜рунтами - чорноземами типовими; особливо широк╕ §хн╕ пасма в Полтавськ╕й ╕ Харк╕вськ╕й областях. У Сумськ╕й област╕, поряд з чорноземами, ╓ с╕р╕ л╕сов╕ ╜рунти. Взагал╕ агрокл╕матичн╕ умови П╕вн╕чно-Сх╕дного району сприятлив╕ для багатогалузевого с╕льського господарства.

Демограф╕чн╕ передумови. Район характеризу╓ться складною демограф╕чною ситуац╕╓ю. Показники природного руху тут найг╕рш╕ в Укра§н╕ (за винятком Черн╕г╕всько§ област╕, яка, до реч╕, межу╓ з районом). Природний прир╕ст скр╕зь в╕д'╓мний.

П╕вн╕чно-Сх╕дний район вид╕ля╓ться посиленою м╕грац╕╓ю, населення у великих м╕стах поступово зменшу╓ться за рахунок в╕д'╓много природного приросту. Велик╕ м╕ста, особливо Харк╕в, характеризуються ╕нтенсивною маятниковою м╕грац╕╓ю.

Трудов╕ ресурси району мають досить високу квал╕ф╕кац╕ю й р╕вень осв╕ти; це стосу╓ться, насамперед, ресурс╕в Харк╕всько§ агломерац╕§, Полтави, Сум, де зосереджен╕ складн╕, науком╕стк╕ види виробництва. Зменшення контингенту трудових ресурс╕в перешкоджа╓ розширенню працем╕стких виробництв, на яких район до цього часу в значн╕й м╕р╕ спец╕ал╕зувався. Швидкий в╕дт╕к с╕льського населення в м╕ста не супроводиться адекватним п╕двищенням продуктивност╕ прац╕ в с╕льському господарств╕, що також створю╓ гостру проблему.

Економ╕чн╕ передумови. П╕вн╕чно-Сх╕дний район розташований на ╕сторичн╕й територ╕§, яка називалася Слоб╕дською Укра§ною. Сюди переселялися укра§нськ╕ й рос╕йськ╕ селяни, як╕ т╕кали в╕д феодального гн╕ту й засновували тут слободи.

Географ╕чне положення району створило передумови для формування економ╕чних зв'язк╕в з Рос╕╓ю, б╕льш м╕цних, н╕ж це характерно для ╕нших ре╜╕он╕в Укра§ни. Таке положення посилювалося розм╕щенням району на перетин╕ напрямк╕в масових перевезень вантаж╕в м╕ж двома ╕ндустр╕альними велетнями: Донецько-Придн╕провським районом Укра§ни й Центральним районом Рос╕§. Безпосередня близьк╕сть П╕вн╕чного Сходу до укра§нсько§ металург╕йно§ бази сприяла розвитку тут важкого, металом╕сткого машинобудування.

У 1919-1934 роках Харк╕в був столицею Укра§ни. Тут зосереджувалися квал╕ф╕кован╕ кадри, ╕нтелектуальний, науковий потенц╕ал. Розм╕щувалося виробництво складних машин ╕ обладнання, для якого Харк╕в був сво╓р╕дним пол╕гоном. Ця роль колишньо§ столиц╕ значною м╕рою збереглася, Харк╕в ╕ нин╕, поряд з Ки╓вом, уособлю╓ науково-техн╕чний прогрес у кра§н╕. Наявн╕сть квал╕ф╕кованих кадр╕в в обласних м╕стах сприяла розвитков╕ працем╕стких виробництв у промисловост╕.

Потреби промислового комплексу викликали необх╕дн╕сть розм╕щення с╕льськогосподарського машинобудування, виробництва трактор╕в, обладнання для харчово§ промисловост╕.

Близьк╕сть металург╕йно§ бази, квал╕ф╕кован╕ трудов╕ ресурси й потреби транспорту - все це сприяло розвитков╕ тут транспортного машинобудування.

Територ╕ально-галузева структура економ╕ки. П╕вн╕чно-Сх╕дний район да╓ 13,7% валового внутр╕шнього продукту, зосереджу╓ 12,7% основних фонд╕в. Його частка в обсяз╕ валово§ с╕льськогосподарсько§ продукц╕§ становить 14,6%. Пров╕дною галуззю економ╕ки П╕вн╕чно-Сх╕дного району ╓ машинобудування, де працю╓ 61% промислово-виробничого персоналу. До важливих галузей належить також с╕льське господарство, харчова промислов╕сть, транспортний комплекс.

Машинобудування району представлено як металом╕сткими, так ╕ працем╕сткими галузями: енергетичне, електротехн╕чне, г╕рничошахтне, буд╕вельно-шляхове, п╕дйомно-транспортне, тепловозобудування. Енергетичне машинобудування зосереджене в Харков╕, де д╕╓ завод по виготовленню турб╕н - один з найб╕льших в ╢вроп╕ - ╕ завод важких електромашин. Електротехн╕чне машинобудування розм╕щено у Полтав╕, Конотоп╕. Буд╕вельно-шляхов╕ машини випускаються в Кременчуц╕.

Тракторобудування й локомотивобудування зосереджене в Харков╕, виготовлення вантажних зал╕зничних вагон╕в - в Кременчуц╕, вантажних автомоб╕л╕в - в Кременчуц╕ ("КрАЗ").

Працем╕стк╕ види машинобудування зосереджен╕ переважно в Харков╕: верстатобудування, електрон╕ка, виготовлення прилад╕в, ╕нструмент╕в; тут же м╕ститься один з найб╕льших в ╢вроп╕ ав╕азавод. У Сумах працю╓ завод електронних м╕кроскоп╕в. Верстатобудування, кр╕м Харкова, ╓ також в ╕нших центрах - Лубнах, Сумах, Чугу╓в╕.

Агропромисловий комплекс пос╕да╓ друге м╕сце в район╕ за часткою в валов╕й продукц╕§. В╕н представлений, в першу чергу, виробництвом цукру, зерна, соняшнику й ол╕§, м'яса, молока.

Найб╕льш╕ цукров╕ заводи д╕ють у Лохвиц╕, Сумах (раф╕надний завод), Куп'янську. Найпотужн╕ш╕ м'ясокомб╕нати - в Полтав╕, Харков╕, Сумах, Охтирц╕.

Легка промислов╕сть представлена переважно трикотажною, швацькою й взутт╓вою галузями. Найб╕льш╕ центри - Харк╕в, Полтава, Суми, Лубни, Лебедин.

Паливно-енергетичний комплекс базу╓ться як на м╕сцев╕й сировин╕ - видобуток ╕ переробка нафти, газ, - так ╕ на дов╕зному з Донбасу вуг╕лл╕, а також поставках нафти й газу з-за кордону. В електроенергетиц╕ переважають теплов╕ електростанц╕§, з них найб╕льша - Зм╕§вська. Та назагал, енергом╕стк╕ види виробництва для П╕вн╕чно-Сх╕дного району не типов╕.

Х╕м╕чна промислов╕сть характеризу╓ться перевагою нематер╕алом╕стких виробництв. Виняток становить завод фосфатних добрив у Сумах. Для ц╕╓§ галуз╕ в П╕вн╕чно-Сх╕дному район╕ властивий "тонкий" проф╕ль. Це виготовлення фото- ╕ к╕нопл╕вки (Шостка), гумових вироб╕в (Суми), фармацевтична промислов╕сть (Харк╕в), виробництво пластмас, лак╕в, фарб.

Транспортний комплекс в╕дзнача╓ться густою мережею зал╕зничних, автомоб╕льних ╕ трубопров╕дних шлях╕в. Через територ╕ю району проходять м╕жнародн╕ транзитн╕ маг╕страл╕: Москва - Харк╕в - Ростов-на-Дону, Москва - Харк╕в - С╕мферополь, а також важлив╕ шляхи республ╕канського значення (Одеса - Харк╕в, Ки§в - Харк╕в та ╕нш╕).

Харк╕в ╓ найб╕льшим зал╕зничним вузлом Укра§ни, в ньому перетинаються найважлив╕ш╕ зал╕зничн╕ й автомоб╕льн╕ маг╕страл╕ кра§ни.

Трубопров╕дна мережа включа╓ маг╕страл╕ м╕жнародн╕ (газопроводи "Союз", Шебелинка - Москва, Ставрополь - Донбас - Москва, нафтопров╕д Самара - Кременчук) ╕ внутр╕шньодержавн╕, як╕ в╕ялом в╕дходять в╕д Шебелинки - великого газорозпод╕льного вузла. Значним транспортним вузлом ╓ Кременчук, де сходяться зал╕зничн╕, автомоб╕льн╕ й водн╕ шляхи.

Ре╜╕ональн╕ промислово-економ╕чн╕ вузли. У район╕ сформувалися два велик╕ вузли - Харк╕вський ╕ Кременчуцький. Перший з них спец╕ал╕зу╓ться на багатогалузевому машинобудуванн╕, х╕м╕чн╕й, легк╕й, харчов╕й промисловост╕. Тут випускаються турб╕ни для теплових ╕ г╕дравл╕чних станц╕й, електродвигуни, екскаватори, обладнання для тепловоз╕в, л╕таки, верстати, електронна техн╕ка, прилади, велосипеди, пол╕граф╕чне обладнання та багато ╕ншого устаткування. Х╕м╕чна промислов╕сть виробля╓ пластмаси, лаки, фарби, л╕ки. Розвинена швацька й трикотажна промислов╕сть.

Треба в╕дзначити, що територ╕альна концентрац╕я виробництва в Харк╕вському вузл╕ надм╕рна й можливост╕ для екстенсивного його розвитку вичерпан╕.

Кременчуцький вузол спец╕ал╕зу╓ться на матер╕алом╕сткому виробництв╕. Це - видобуток зал╕зно§ руди, вагонобудування, виробництво вантажних автомоб╕л╕в ╕ машин для шляхового буд╕вництва, нафтопереробка й нафтох╕м╕я. Поряд з цим тут д╕ють трикотажна, взутт╓ва фабрики, м'ясокомб╕нат.

Проблеми територ╕ально-галузевого удосконалення економ╕ки району. Ресурси району обмежен╕, а тому треба ╕стотно п╕двищувати продуктивн╕сть прац╕. За рахунок великих кап╕таловкладень сл╕д модерн╕зувати основн╕ фонди промисловост╕, завершити ╕ндустр╕ал╕зац╕ю с╕льського господарства на нов╕й основ╕.

Необх╕дна територ╕альна деконцентрац╕я виробництва, особливо в Харк╕вському ╕ Кременчуцькому вузлах, економ╕чна актив╕зац╕я малих ╕ середн╕х м╕ст, зокрема на Сумщин╕. У структур╕ машинобудування науком╕стким видам треба надати пр╕оритет.

5. Причорноморський (П╕вденний) економ╕чний район

Район склада╓ться з Автономно§ Республ╕ки Крим, Одесько§, Микола§всько§ та Херсонсько§ областей. Площа району - 113,4 тис. км2 (18,8% загальноукра§нсько§ територ╕§), населення - 7,7 млн чол. (15,2%). За основними економ╕чними показниками (валовий внутр╕шн╕й продукт, основн╕ фонди, ╕нтегральний природно-ресурсний потенц╕ал, валова продукц╕я с╕льського господарства) Причорноморський район пос╕да╓ четверте м╕сце в Укра§н╕, але його питома вага поступово зроста╓.

Специф╕ка економ╕ко-географ╕чного положення, сприятлив╕ кл╕матичн╕ умови, наявн╕сть квал╕ф╕кованих трудових ресурс╕в - усе це вплинуло на формування територ╕ально-господарського комплексу з розвинутою промислов╕стю, багатогалузевим транспортом, рекреац╕йним ╕ агропромисловим комплексами. Економ╕ка району базу╓ться на машинобудуванн╕ (насамперед, на суднобудуванн╕ й судноремонт╕, с╕льгоспмашинобудуванн╕, верстатобудуванн╕), харчов╕й, легк╕й промисловост╕, зерновому господарств╕, виноградарств╕, курортному господарств╕, морському транспорт╕.

Природн╕ передумови формування народногосподарського комплексу. Взагал╕ ╕нтегральний природно-ресурсний потенц╕ал Причорноморського району не високий - лише 15,6% загальноукра§нського; це поясню╓ться в╕дносною б╕дн╕стю корисними копалинами. Але ╓ два фактори, як╕ ц╕лком компенсують деф╕цит м╕неральних ресурс╕в: це - теплий кл╕мат ╕ море.

Перший - сприяв формуванню потужного агропромислового комплексу й ун╕кального для Укра§ни рекреац╕йного комплексу з п╕вденною специф╕кою. Вих╕д до моря, кр╕м рекреац╕йного значення, ма╓ велике економ╕чне: завдяки цьому в район╕ сформувалися припортов╕ комплекси, як╕ працюють як на укра§нськ╕й сировин╕ (зерно, цукор, риба - переробляються й вивозяться в ╕нш╕ ре╜╕они кра§ни й за кордон), так ╕ на дов╕зн╕й з ╕нших кра§н (ам╕ак, суперфосфорна кислота, чай, значною м╕рою тютюн, нафта, бавовна, джут). Завдяки морю одн╕╓ю з пров╕дних галузей стало суднобудування.

Корисних копалин небагато, але значення деяких з них набува╓ загальноукра§нського характеру. Це керченська зал╕зна руда, сол╕ кримських озер ╕ Сиваша, газ, мармур, л╕кувальн╕ гряз╕ лиман╕в, м╕неральн╕ джерела.

Пор╕вняно з ╕ншими районами, Причорномор'я найг╕рше забезпечене енергетичними ресурсами, що не лише стриму╓ енергом╕стк╕ виробництва, а й не╜ативно вплива╓ на розвиток господарства.

Демограф╕чн╕ передумови. Щ╕льн╕сть населення району - 68 чол./км2, що нижче за середньоукра§нський показник. Найнижча вона в Херсонськ╕й област╕ (44 чол./км2). Демограф╕чна ситуац╕я в район╕ складна. Коеф╕ц╕╓нти природного приросту населення скр╕зь в╕д'╓мн╕.

Характерною рисою розселення населення Причорноморського району ╓ те, що його найб╕льш╕ м╕ста - Одеса, Микола§в, Херсон, Севастополь, Керч - розташован╕ вздовж морських берег╕в; у внутр╕шньому простор╕ переважають мал╕ й середн╕ м╕ста (за винятком С╕мферополя). Це не╜ативно вплива╓ на розвиток "г╕нтерланду", який не ма╓ сильних орган╕зуючих центр╕в.

Економ╕чн╕ передумови. До середини XIX ст. Причорномор'я розвивалося лише як с╕льськогосподарський ре╜╕он. Але з буд╕вництвом зал╕зниць (Одеса - Кременчук - Харк╕в, Харк╕в - С╕мферополь, Одеса - Ки§в) структура господарства почала швидко ускладнюватися. Р╕зко виросли обсяги експорту пшениц╕; згодом у портових м╕стах (Одеса. Микола§в, Ген╕чеськ) виникло велике борошномельне виробництво з ор╕╓нтац╕╓ю на експорт. На зовн╕шн╕й ринок працював ╕ Одеський цукрораф╕надний завод. На ╕мпортн╕й сировин╕ д╕яли джутова, тютюнов╕, ча╓розважувальн╕ фабрики й суперфосфатний завод в Одес╕. Наприк╕нц╕ XIX ст. виникло суднобудування в Микола╓в╕. Потреби с╕льського господарства сприяли розвитку с╕льськогосподарського машинобудування, зокрема виробництву плуг╕в в Одес╕. Власну сировину використовують численн╕ овочеконсервн╕ (Одеса, Херсон, ╤зма§л, С╕мферополь) заводи.

У перш╕й половин╕ XX ст. в район╕ виника╓ верстатобудування; в пово╓нн╕ роки - електротехн╕чне, електронне машинобудування, розширюються потужност╕ х╕м╕чно§ промисловост╕.

Перех╕д до ринково§ економ╕ки в╕дкрива╓ перед районом нов╕ можливост╕ для розвитку, особливо на шляху зм╕цнення економ╕чних зв'язк╕в з кра§нами Середземномор'я, Близького Сходу, басейну ╤нд╕йського океану, Далекого Сходу, Латинсько§ Америки. Через Дунайську транспортну систему район ма╓ безпосередн╕й вих╕д до Сх╕дно§ та Центрально§ ╢вропи.

Територ╕ально-галузева структура економ╕ки. Питома вага Причорноморського району в валовому внутр╕шньому продукт╕ Укра§ни становить 10%, в обсяз╕ с╕льськогосподарсько§ продукц╕§ - 16%. Значно вища його частка в виробництв╕ зерна (20%), соняшнику (23%0, овоч╕в (24%). На п╕вдн╕ Укра§ни вирощують переважну частину винограду. Район л╕диру╓ у виробництв╕ кукурудзозбиральних комбайн╕в, плуг╕в, джутових тканин, суднобудуванн╕, рибальств╕, виробництв╕ рибних консерв╕в.

Промислов╕сть ма╓ пров╕дне значення в район╕. Вона виробля╓ 70% сукупного сусп╕льного продукту ре╜╕ону. При цьому на видобувн╕ галуз╕ припада╓ лише 4% промислового виробництва.

У структур╕ агропромислового комплексу найб╕льшу питому вагу ма╓ багатогалузева харчова промислов╕сть.

Пров╕дна роль у промисловому виробництв╕ належить машинобуд╕вному комплексу, який охоплю╓ так╕ галуз╕ спец╕ал╕зац╕§: суднобудування й ремонт, с╕льськогосподарське машинобудування, верстатобудування, обладнання для харчово§ промисловост╕, електронне й електротехн╕чне машинобудування й приладобудування.

П╕дпри╓мства суднобудування й судноремонту ╓ у вс╕х областях району. Тут виготовля╓ться переважна частина морських ╕ р╕чкових суден Укра§ни. В Одес╕ розм╕щен╕ два судноремонтних заводи, по одному - в Севастопол╕, Херсон╕, Керч╕, ╤лл╕ч╕вську й ╤зма§л╕. Найб╕льш╕ центри суднобудування - Микола§в ╕ Херсон.

С╕льськогосподарське машинобудування пос╕да╓ важливе м╕сце в економ╕ц╕ району. П╕дпри╓мства ц╕╓§ галуз╕ ╓ в ус╕х великих м╕стах району, але й найб╕льш╕ центри - Херсон (кукурудзозбиральн╕ комбайни), Одеса (тракторн╕ плуги), Джанкой (тракторн╕ причепи).

Верстатобудування також ╓ спец╕ал╕зуючою галуззю району. Тут вперше в Укра§н╕ орган╕зовано виробництво рад╕ально-свердлильних верстат╕в. Найб╕льшим центром верстатобудування ╓ Одеса, де зосереджено майже все §х виробництво (ун╕версальн╕ й координатнорозточн╕ верстати, верстати з програмним управл╕нням, ковальсько-пресове обладнання та ╕нш╕). Концентрац╕я верстатобуд╕вних п╕дпри╓мств в Одес╕ поясню╓ться наявн╕стю тут значного контингенту квал╕ф╕кованих роб╕тник╕в та мереж╕ науково-досл╕дних установ та лаборатор╕й.

Поряд з розвитком основних галузей машинобудування в район╕ виникла низка нових: енергетичне й електротехн╕чне обладнання в Первомайську, Борислав╕, Нов╕й Каховц╕.

В С╕мферопол╕ й Одес╕ виготовля╓ться електрон╕ка (телев╕зори, електронно-обчислювальна техн╕ка). Обладнання для р╕зних галузей виробництва зосереджено переважно в Одес╕ (завод "Автогенмаш", "Продмаш", "Холодмаш", "Будг╕дравл╕ка" тощо).

Другою за значенням спец╕ал╕зуючою галуззю промисловост╕ Причорноморського району ╓ харчова, яка входить до складу агропромислового комплексу. Вона пос╕да╓ перше м╕сце за варт╕стю валово§ продукц╕§ П╕вдня. Пров╕дна роль належить рибн╕й, виноробн╕й, плодоовочеконсервн╕й, м'ясн╕й, борошномельно-круп'ян╕й, ол╕йн╕й, тютюнов╕й ╕ еф╕роол╕йн╕й галузям. На територ╕§ району д╕ють 14 плодоовочевих консервних заводи ╕ велика к╕льк╕сть цех╕в та малих п╕дпри╓мств. Консервна промислов╕сть здобула широкого розвитку майже по вс╕й територ╕§ району, але особливо в Одес╕, ╤зма§л╕, Херсон╕, С╕мферопол╕. Рибопереробна промислов╕сть сконцентрована в Керч╕, Очаков╕, ╤лл╕ч╕вську, Б╕лгород╕-Дн╕стровському.

Виноробна промислов╕сть представлена великими заводами шампанських ╕ марочних вин, коньячними заводами, що зосереджен╕ переважно в Автономн╕й Республ╕ц╕ Крим ╕ в Одеськ╕й област╕. Продукц╕я консервно§ та виноробно§ промисловост╕ йде далеко за меж╕ району, вона реал╕зу╓ться не т╕льки в Укра§н╕, але й експорту╓ться в ╕нш╕ кра§ни.

Х╕м╕чний комплекс розвинуто поки що недостатньо. Поряд з╕ старими галузями, що розм╕стилися в Одес╕ (виробництво фосфатних добрив, лак╕в ╕ фарб) в пово╓нн╕ часи виникли нов╕. Це Сиваський комплекс, що оснований на переробц╕ ропи (Червоноперекопськ), припортовий х╕м╕чний комплекс в П╕вденному близь Одеси (м╕неральн╕ добрива), х╕м╕чний комплекс в Саках.

Легка промислов╕сть ╓ третьою за обсягом виробництва п╕сля машинобудування й харчово§ промисловост╕. Але виробництво §§ продукц╕§ як в абсолютному вим╕р╕, так ╕ на душу населення тут нижче, н╕ж в ╕нших ре╜╕онах. Пров╕дна роль у легк╕й промисловост╕ району належить текстильн╕й галуз╕, а саме - виробництву бавовняних тканин. Херсонський бавовняний комб╕нат - найб╕льше п╕дпри╓мство ц╕╓§ галуз╕ в Укра§н╕. Сукно виробля╓ться в Одеськ╕й област╕. Розвинуто також виробництво трикотажно§, швацько§ й шк╕ряно-взутт╓во§ галузей. Трикотажн╕ п╕дпри╓мства П╕вдня постачають трикотажне полотно для фабрик Донецько-Придн╕провського району.

Сприятлив╕ природн╕ й економ╕чн╕ умови впливають на розвиток багатогалузевого с╕льського господарства. Район майже ц╕лком розм╕щений в степов╕й зон╕, за винятком П╕вденного узбережжя та г╕рсько§ частини Криму. В загальноукра§нському розпод╕л╕ прац╕ Причорноморський район вид╕ля╓ться виробництвом зерна, м'яса, овоч╕в, соняшнику, винограду, вовни. В загальн╕й площ╕ територ╕§ с╕льгоспуг╕ддя займають 89%. П╕д оранкою зайнято 82% уг╕дь, тобто ступ╕нь с╕льськогосподарсько§ осво╓ност╕ земель тут дуже високий. Отже, розширення с╕льськогосподарського виробництва тут можливе лише шляхом його ╕нтенсиф╕кац╕§.

На зернов╕ культури (озима пшениця, ячм╕нь, кукурудза) припада╓ 50% пос╕вних площ. На зрошуваних землях вирощують рис (Херсонська область, Крим). Серед техн╕чних культур переважають соняшник та еф╕роол╕йн╕ культури.

Тваринництво ма╓ м'ясо-молочний напрям. Досить розвинуто свинарство, птах╕вництво й в╕вчарство. За виробництвом вовни Причорноморський район пос╕да╓ перше м╕сце в Укра§н╕.

Транспортний комплекс. Виг╕дне географ╕чне положення, специф╕ка територ╕ально§ орган╕зац╕§ господарства, природн╕ умови сприяли розвитков╕ в район╕ морського, зал╕зничного, автомоб╕льного, р╕чкового й трубопров╕дного вид╕в транспорту, хоч густота сухопутних шлях╕в тут нижча н╕ж в ц╕лому по Укра§н╕.

Найб╕льше значення - не т╕льки ре╜╕ональне, але й загальноукра§нське - ма╓ морський транспорт: Азово-Чорноморське ╕ Дунайське пароплавства. На морському узбережж╕ й на Дуна§ розташовано 12 основних торгових порт╕в, з яких найб╕льш╕ - ╤лл╕ч╕вськ, Одеса, П╕вденний, Керч, Микола§в. Велике значення ма╓ р╕чковий транспорт Дн╕пра, Дунаю, П╕вденного Бугу й Дн╕стра.

Рекреац╕йний комплекс Причорномор'я ╓ районотв╕рним елементом, галуззю спец╕ал╕зац╕§. В╕н представлений переважно закладами л╕кування, в╕дпочинку, туризму. Його розвитков╕ сприяють природн╕ умови (тривал╕сть сонячного сяйва, теплий кл╕мат, морське узбережжя, мальовнич╕ ландшафти Криму) та наявн╕сть природних ресурс╕в (л╕кувальн╕ гряз╕ й ропа лиман╕в, м╕неральн╕ джерела). Для курортного господарства умови ╓ майже скр╕зь у Причорномор'§, але найб╕льше вид╕ляються два райони: Кримський ╕ Одеський. Перший район базу╓ться на ун╕кальному субтроп╕чному кл╕мат╕, мальовничих г╕рських ландшафтах, морських пляжах, л╕кувальних грязях. В Одеському ре╜╕он╕ перше м╕сце займають морськ╕ пляж╕ й бальнеолог╕чн╕ ресурси (л╕кувальн╕ гряз╕, м╕неральн╕ джерела типу "Куяльник").

Промислово-економ╕чн╕ вузли. В район╕ сформувалися вузли з багатогалузевою структурою виробництва при вир╕шальн╕й рол╕ машинобудування й металообробки. Це Одеський, Микола§вський, Херсонський вузли. У кожному з них розвинена легка й харчова промислов╕сть, портове господарство.

Одеський промвузол в╕др╕зня╓ться надм╕рною концентрац╕╓ю виробництва, що не╜ативно вплива╓ на стан навколишнього середовища. Меншим за розм╕ром, н╕ж перш╕ три, ╓ Каховсько-Бериславський вузол, який ма╓ можлив╕сть подальшого розширення.

Проблеми територ╕ально-галузевого удосконалення економ╕ки ре╜╕ону. В харчов╕й промисловост╕ утворилася диспропорц╕я м╕ж обсягом виробництва сировини й виробничими потужностями §§ переробки; особливо браку╓ потужностей по переробц╕ винограду, соняшника.

Недостатньо розвинена виробнича база буд╕вництва, ре╜╕он не забезпечу╓ себе ц╕лком буд╕вельними матер╕алами, хоча сировини для §хнього виробництва у район╕ достатньо.

Деф╕цит палива й електроенерг╕§ перешкоджа╓ розвитков╕ енергом╕стких виробництв, але спорудження поблизу Одеси нафтового терм╕налу й розробка нафтогазових родовищ на шельф╕ значно полегшать цю проблему.

На територ╕§ Причорноморського району промислов╕сть розм╕щу╓ться нер╕вном╕рно: найб╕льше розвинут╕ Одеська й Микола§вська област╕. Промислов╕сть зосереджу╓ться у великих м╕стах, а частка малих м╕ст у виробництв╕ продукц╕§, чисельност╕ промислово-виробничого персоналу, вартост╕ основних виробничих фонд╕в - недостатня.

За останн╕ десятир╕ччя майже зруйнована еколог╕чна система Причорномор'я; особливо забруднен╕ Чорне й Азовське моря. Це призводить до збитк╕в у рекреац╕йному господарств╕, зменшу╓ приплив турист╕в, не╜ативно вплива╓ на здоров'я мешканц╕в. Проблема ма╓ бути вир╕шена за рахунок технолог╕чного переобладнання промислових п╕дпри╓мств ╕ спорудження ефективних очисних споруд.


160